Дата документу 02.06.2022 Справа № 335/4464/21

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/4464/21	Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.	
Пр. № 22-ц/807/550/22	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ФОП ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вищезазначеним позовом (а.с. 1-4), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки у розмірі 48959,55 грн., витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908,00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 12485,00 грн.
В обґрунтування вищезазначеного позову позивач зазначав, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Компанія АВЕРС Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №7912860-02-08-01 від 16.07.2019 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 . За цим договором ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. В м. Запоріжжя по вул. Лермонтова, 2 сталася ДТП за участю автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 . В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно із постановою суду ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Кіа Optima» д.н.з. НОМЕР_2 при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. За заявою потерпілої особи та на підставі договору добровільного страхування ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 99677,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21458. Факт ДТП був визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, з 06.08.2020 р. Відповідальність винуватця ДТП, водія «Кіа Optima» д.н.з. НОМЕР_2 була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТДВ «СК «Мотор-Гарант». За зверненням ПрАТ «СК «ВУСО» ТДВ «СК «Мотор-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту в розмірі 48118,35 грн. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням включаючи сплачену франшизу склала 48959,55 грн.
22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №22/12/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор (ПрАТ «СК «ВУСО») відступає, а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування збитків, завданих первісному кредитору по договору страхування, в тому числі отримав право вимоги відшкодування збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №7912860-02-08-01 від 16.07.2019 року.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Апаллонову Ю.В. (а.с. 48).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 50) вказану справу направлено за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Варнавську Л.О. (а.с. 56).
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 57) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 року (а.с. 105-111) позовну заяву ФОП ОСОБА_2 у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу в сумі 48959,55 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 12485,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 116-121) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 146).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1  у цій справі відкрито 24 грудня 2021 року (а.с. 159), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 160).
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач ФОП ОСОБА_2 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 147-152). 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень), відпустки судді-доповідача (а.с. 164-, 169), графік роботи апеляційного суду під час воєнного стану в Україні (а.с.170).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ФОП  ОСОБА_2  у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 7, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 02.08.2020 року в м. Запоріжжя по вул. Лермонтова, 2 сталася ДТП за участю автомобіля «Кіа» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , власником автомобіля є ТОВ «Компанія АВЕРС Україна». В результаті ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановою Орджонікідзевського районного суду від 18.08.2020 р. встановлено, що 02.08.2020 р. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Кіа Optima» д.н.з. НОМЕР_2 при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 23).
16.07.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «Компанія АВЕРС Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №7912860-02-08-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 . За цим договором ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі як прийняті під страховий захист (п.7.1 договору). Страховим випадком, в тому числі є ДТП за умови, що особа, винна в скоєнні ДТП встановлена, і ця особа не водій застрахованого ТЗ (п. 4.1.1.1) (а.с. 14).
Внаслідок ДТП автомобіль «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Актом (Протоколом огляду) ТЗ - Заявою на виплату від 03.08.2020 р. (а.с. 26).
Відповідно до рахунку ТОВ «Нико-Запорожье» №00623 від 03.08.2020 р. вартість запчастин та роботи по ремонту автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 становить 99677,90 грн. (а.с. 33).
06.08.2020 р. ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувала на користь ТОВ «Нико-Запорожье» 99677,90 грн. страхове відшкодування згідно СА №2045780-1 від 06.08.2020 р. та договору №7912860-02-08-01 від 16.07.2019 р., ТОВ « Компанія «АВЕРС Україна» (а.с. 35 зворот).
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 99677,90 грн., заподіяну відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.08.2020 р., ПрАТ СК «ВУСО» отримало право вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації (ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, хоча саме ці правові підстави правильно й зазначав позивач у своєму позові - а.с. 3 зворот), а не в порядку регресу (ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України), як помилково зазначав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні у цій справі, але це не призвело до неправильності вирішення цієї справи судом першої інстанції по суті, а тому не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України.
Оскільки, в силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
Апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Страхувальник ОСОБА_1 22.05.2020 р. застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власник автомобіля «Кіа Optima» д.н.з. НОМЕР_2 в страховій компанії «Мотор-Гарант», що підтверджується полісом №АР/4385164 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума за шкоду заподіяну майну 130000 грн.
Згідно із листом №1139 від 01.10.2020 р. ТДВ «СК «Мотор Гарант» на ім`я ПрАТ «СК «ВУСО» вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 складає 50718,35 грн. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» 01.10.2020 р. прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації без урахування франшизи - 2600 грн. в розмірі 48118,35 грн. (а.с. 37).
01.10.2020 р. ТДВ «СК «Мотор Гарант» перерахувало на розрахунковий рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування згідно страхового акту №63/20 від 01.10.2020 р. в сумі 48118,35 грн. (а.с. 37).
Як вбачається з розрахунку суми виплати страхового відшкодування за пошкоджений в результаті ДТП від 02.08.2020 р. зробленого ТДВ «СК «Мотор-Гарант» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1 ними розрахована на суму 79925,02 грн. та зменшена з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Вартість матеріальної шкоди визначена на суму 50718,35 грн. Франшиза за договором страхування складає 2600 грн. розмір страхового відшкодування з урахуванням франшизи складає 48118,35 грн.
Вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Після виплати страхового відшкодування припиняються правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, а на заміну їм виникають нові правовідносини щодо права зворотної вимоги. В таких правовідносинах страховик по відношенню до винуватця ДТП виступає кредитором, а винуватець ДТП по відношенню до страховика - боржником.
Відповідно до ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду.
В силу вимог ст. 993 ЦК України (суброгація) до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування (тобто добровільного страхування) у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Ст. 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як вбачається зі змісту ст. 993 ЦК України позов в порядку суброгації до особи, яка завдала шкоду може бути пред`явлений у розмірі виплаченого відшкодування.
З огляду на вищевикладене, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 48959,55 грн. (99677,90 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 48118,35 грн. (компенсація ТДВ «СК «Мотор-Гарант») - 2600,00 грн. (франшизи) (а.с. 38).
22.02.2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (первісний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (новий кредитор) був укладений договір №22/02/2021 про відступлення права вимоги за яким первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти (п. 2.1 Договору). Перелік божників зазначений в Додатку №1 до договору.
Пунктом 3.1.3 вищезазначеного договору відступлення передбачено, що право вимоги переходить до нового кредитора (позивача) з моменту перерахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань) (а.с. 9 зворот).
Відповідно до пунктів 4.1-4.2. договору про відступлення права вимоги, ціна договору складає 118006,78 грн.
Новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, вказаного в пункті 12 цього договору протягом 7 банківських днів з дня укладання сторонами цього договору. Оплата вважається здійснена з моменту перерахування коштів в сумі, що вказана в пункті 4.1 цього договору, на рахунок первісного кредитора, вказаного в пункті 12 цього договору (а.с. 10).
24.02.2021 року платником ФОП ОСОБА_2 була проведена оплата згідно договору №22/02/2021 «Про відступлення права вимоги» від 22.02.2021 р. на суму 118006,78 грн. (а.с. 13).
Під номером 33 Додатку №1 до договору №22/02/2021 про відступлення права вимоги значиться договір 7912860-02-08-01, страхувальник ТОВ «Компанія «АВЕРС Україна», боржник ОСОБА_1 , залишок боргу 48959,55 грн.
Отже, перехід прав вимоги до нового кредитора (позивача) від первісного кредитора (ПрАТ «СК «ВУСО») відбувся з моменту перерахування коштів у розмірі 118006,78 грн. 24 лютого 2021 року.
11.03.2021 року на адресу ОСОБА_1 був направлений лист за підписом ФОП ОСОБА_2 та представника ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в якому повідомлено, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступила права вимоги у порядку, збитків завданих за договором добровільного страхування №7912860-02-08-01 від 16.07.2019 р. суб`єкту підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (а.с. 40).
Ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченого страхового відшкодування.
Таким чином, суд першої інстанції фактично дійшов правильного висновку, що при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи ФОП ОСОБА_2 має підстави для подання позову до відповідача про стягнення цих збитків. 
Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, судом першої інстанції зазначено, що всі заперечення відповідача та представника відповідача зводяться до того, що відповідальною особою за відшкодування збитків завданих відповідачем є його страховик. Представник відповідача зазначав, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно - правовової відповідальності.
Ураховуючи наведене та наявні в матеріалах докази у їх сукупності, суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт переходу права вимоги від що ПрАТ «СК «ВУСО» до ФОП ОСОБА_2 .
Крім того, суд першої інстанції також правильно не прийняв до уваги у цій справі доводи представника відповідача про відповідальність за неповну виплату збитків страховою компанією «Мотор-Гарант», в якій відповідач застрахував свою відповідальність виходячи з такого.
Згідно із витягом з офіційного веб - сайту центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, поліс №АР 4385164 станом на момент вчинення ДТП був дійсним, страхова компанія ТДВ «СК «Мотор-Гарант» (а.с. 36).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.
За матеріалами справи, страховик відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» повідомив  ПАТ «СК «ВУСО» про те, що здійснить виплату суми страхового відшкодування у порядку суброгації, з урахуванням фізичного зносу деталей автомобіля та франшизи у загальному розмірі 48118,35 грн. (а.с. 37).
Правовідносини, які виникають між ПАТ «СК «ВУСО» та ТДВ «СК «Мотор-Гарант», як між суб`єктами страхової діяльності, щодо виплати суми страхового відшкодування не являються предметом спору в даній справі. Факт здійснення такої виплати ніким з учасників справи не оспорюється та загалом не має значення для вирішення даного спору, оскільки його предметом є саме стягнення з відповідача, як винної особи у завданні збитків власнику пошкодженого транспортного засобу, різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, виплаченою його страховиком в межах встановленого лімітом відповідальності, з урахуванням зносу та встановленого розміру франшизи.
У випадку неналежного виконання, на думку позивача, своїх обов`язків ТДВ «СК «Мотор-Гарант»» за договором обов`язкового страхування №АР 4385164, які полягали у неповній виплаті збитків, позивач має право звернутись до суду за захистом своїх прав як страхувальника.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Отже, страховик відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, страховик відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.
Згідно з вимогами ст.ст. 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).
Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15.
Також, суд першої інстанції правильно не погодився із доводами представника відповідача про відсутність права вимоги у позивача у зв`язку з відсутністю в нього статусу учасника страхової діяльності.
У відповідності до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самі формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
Ст. 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, положеннями ст. 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Умови договору добровільного страхування наземного транспорту №7912860-02-08-01 від 16.07.2019, що був укладений між ПАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Компанія АВЕРС Україна» не містять будь-яких обмежень стосовно можливості відступлення прав вимоги за таким договором новому кредиторові.
Аналогічно, чинне законодавство України також не містить жодних заборон на заміну кредитора у вказаних договірних зобов`язаннях.
З урахуванням викладеного, кредитором у зобов`язанні відповідача - ОСОБА_1 , предметом якого є відшкодування майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, яка з урахуванням встановлених законодавчих обмежень не відшкодовується страховиком, став позивач - ФОП ОСОБА_2 .
Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ФОП ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 в частині стягнення завданих збитків у розмірі 48959,55 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  є такими, що дублюють доводи його заперечень проти позову позивача ФОП ОСОБА_2 у цій справі (а.с. 75-81), яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.
Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Безпідставним у даному випадку є посилання відповідача на судову практику іншого апеляційного суду в іншій справі, яка не є обов`язковою для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.
ФОП ОСОБА_2 є суб`єктом підприємницької діяльності, а не фізичною особою, він у даному випадку не надає страхові послуги.
22.02.2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (первісний кредитор) та суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 (новий кредитор) був укладений договір №22/02/2021 лише про відступлення права вимоги (грошової копія а.с. 9-11). 
Станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції вказаний договір був дійсним та чинним. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.
Відповідач ОСОБА_1 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі, та, відповідно, у спростування останнього.
При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно виходив у цій справі із презумпції правомірності правочину - договору про відступлення права вимоги № 22/02/2021 від 22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_2 (копія а.с. 9-11).
Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
ФОП ОСОБА_2 при вище викладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи є належним позивачем за вищезазначеним позовом до відповідача у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч.3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу  ОСОБА_1  у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ФОП ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 02.06.2022 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.