ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17020/20                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Вєкуа Н.Г.
                                                                                   Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 травня 2022 року                                                                                         м. Київ
              Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                            Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Костюк Л.О.
Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлотек Трейд» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю  «Світлотек Трейд» (далі - ТОВ «Світлотек Трейд») звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №2532615571;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №2542615571.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від  06 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №2532615571. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №2542615571.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач здійснював тільки документальне оформлення операції з постачання товарів із контрагентом ТОВ «ФІД МАКС». Також, апелянт вказує, що остання звітність з податку на додану вартість контрагентом позивача подана за липень 2019 року, починаючи з серпня 2019 до органів ДПС звітність не подавалась, а також, податкова декларація з податку на прибуток ТОВ "ФІД МАКС" до органів ДПС за 2019 рік не подана. Крім того, апелянт посилається на відсутність у контрагента позивача основних засобів для виробництва товару, в тому числі, власного чи орендованого транспорту.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом, відповідно до пп. 78.1.8, п. 78.1, ст. 78 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 12.05.2020 №3784, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлотек Трейд» (код 39704162) з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за лютий 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.03.2019 року № 9049066344) за квітень 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.05.2019 року 9102832211).
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт від 02.06.2020 року № 85/26-15-15-05-01/39704162 (далі - Акт перевірки) та встановлено наступні порушення:
1) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами, в результаті чого, занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 510371 грн., у тому числі за квітень 2019 року в сумі 510371 грн., та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 Декларації): за квітень 2019 року на суму 156 150 гривень.
Не погоджуючись з висновком Акта перевірки позивачем було надіслано засобами поштового зв`язку на адресу контролюючого органу заперечення від 22.06.2020 р. № 95 на що відповідачем листом про розгляд запереченням від 03.07.2020р. №97291/10/26-15-05-07-01-15 залишено висновки Акта перевірки без змін, а заперечення без задоволення, проте вході опрацювання та аналізу документів та розгляду заперечення абзац 5 стор. 21 розділу 4 Акта перевірки (висновок Акту перевірки) перевіркою встановлено порушення платником податків викладено в новій редакції: 1) п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, зі змінами, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 510371 грн., у тому числі за квітень 2019 року в сумі 510371 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 Декларації): за квітень 2019 року на суму 156150 гривень.
Згідно вказаної редакції, податковим органом було змінено слово «завищення» на «заниження» суму від`ємного значення податку на додану вартість на суму 156 150 грн.
На підставі Акту перевірки, Головним управлінням ДПС у місті Києві 07.07.2020 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №2532615571, яким за порушення ТОВ «Світлотек Трейд» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (донараховано пеню) на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 637 964 грн., в тому числі 510371 грн. за податковими зобов`язаннями та 127 593 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
- №254261557, яким за порушення ТОВ «Світлотек Трейд» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 156 150 грн.
Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Приписами п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 ПК України закріплено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.
Згідно положень пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Нормами пункту 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За приписами п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Приписи п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Нормами п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
В силу частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.
У відповідності до ст. 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.
Згідно абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом, Головним управлінням ДПС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Світлотек Трейд» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за лютий 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 18.03.2019 року № 9049066344) за квітень 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 17.05.2019 року 9102832211), за результатами якої складено Акт від 02.06.2020 року № 85/26-15-15-05-01/39704162.
Контролюючим органом встановлено порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого, занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 510371 грн., у тому числі за квітень 2019 року в сумі 510371 грн., та суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації) (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду) (рядок 21 Декларації): за квітень 2019 року на суму 156150 грн.
На підставі Акту перевірки, Головним управлінням ДПС у місті Києві  прийнято податкові повідомлення-рішення:
- від 07 липня 2020 року №2532615571, яким позивачу за порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції (донараховано пеню) на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 637964 грн., в тому числі 510371 грн. за податковими зобов`язаннями та 127593 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;
- від 07 липня 2020 року  №254261557, яким позивачу за порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, зменшено розмір від`ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 156 150 грн.
Підставою для нарахування грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «ФІД МАКС».
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Так, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди, є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.
Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеного, зокрема, у постановах від 06 квітня 2021 року у справі № 815/4628/15, від 30 червня 2021 року у справі № 813/5927/15, від 06 липня 2021 року у справі № 810/4984/15, від 13 липня 2021 року у справі № 815/250/16, від 03 серпня 2021 року у справі № 808/628/16.
Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між ТОВ «Світлотек Трейд» та ТОВ «ФІД МАКС».
Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «Світлотек Трейд» та ТОВ «ФІД МАКС» було укладено Договір поставки №1204-19 від 12.04.2019 року (далі - Договір поставки).
Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Договору, Постачальник зобов`язується систематично передавати у власність Покупцю, Покупець примати та оплачувати відповідно до умов цього Договору товари, що визначаються окремими видатковими накладними або рахунками фактурами та специфікаціями до цього Договору.
Пунктом 1.2 Договору поставки передбачено, що номенклатура, кількість, асортимент, вартість товару та загальна ціна партії товару, що постачатиметься за цим Договором встановлюється в видаткових накладних або рахунками фактурами та специфікаціями до цього Договору.
Згідно п. 2.1 Договору поставки, Договір вважається укладеним та діє з моменту його підписання Сторонами, скріплення їх печатками та діє по 31.12.2020 року.
За приписами п. 3.1. Договору поставки, поставка товару за цим Договором здійснюється на умовах базис поставки (Склад Покупця: Святошинський район, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 18-якщо інше місце постачання не будуть вказані у відповідних видатковій накладній або рахунках фактури та специфікаціями до цього Договору) відповідно до міжнародних правил тлумачення термінів Інкотермс у редакції 2010 року.
У відповідності до пункту 4.5 Договору поставки, розрахунки за цим Договором здійснюються в національній грошовій одиниці України - гривні у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в установі банку.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вищевказаного Договору ТОВ ФІД МАКС здійснено на адресу ТОВ «Світлотек Трейд» поставку товару, а саме освітлювального обладнання, а частково розібраному стані в упаковці та від імені ТОВ «ФІД МАКС» в особі директора Орлова В.І. виписано:
- видаткові накладні на загальну суму 3 999 125,42 грн., в тому числі 666 520,90 грн. ПДВ, а саме: від 16.04.2019 року № РН-000135 на суму 499705,20 грн., в т.ч. ПДВ 83284,20 грн.; від 17.04.2019 року № РН-000137 на суму 499275,9 грн., в т.ч. ПДВ 83212,65 грн.; від 18.04.2019 року № РН-000138 на суму 500134,50 грн., в т.ч. ПДВ 83355,75 грн.; від 19.04.2019 року № РН-000139 на суму 499275,90 грн., в т.ч. ПДВ 83212,65 грн.; від 22.04.2019 року № РН-000140 на суму 497988 грн., в т.ч. ПДВ 82998 грн.; від 24.04.2019 року № РН-000141 на суму 503625,20 грн., в т.ч. ПДВ 83937,53 грн.; від 25.04.2019 року № РН-000142 на суму 499775,04 грн., в т.ч. ПДВ 83295,84 грн.; від 26.04.2019 року № РН- 000143 на суму 499345,68 грн., в т.ч. ПДВ 83224,28 грн.;
- податкові накладні на загальну суму 3 999 125,42 грн., в тому числі 666 520,90 грн. ПДВ, а саме: від 16.04.2019 року № 22 на суму 499705,20 грн., в т.ч. ПДВ 83284,20 грн.; від 17.04.2019 року № 23 на суму 499275,90 грн., в т.ч.  ПДВ 83212,65 грн.; від 18.04.2019 року № 24 на суму 500134,50 грн., в т.ч. ПДВ 83355,75 грн.; від 19.04.2019 року № 26 на суму 499275,90 грн., в т.ч. ПДВ 83212,65 грн.; від 22.04.2019 року № 27 на суму 497988 грн., в т.ч. ПДВ 82998 грн.; від 24.04.2019 року № 28 на суму 503625,20 грн., в т.ч. ПДВ 83937,53 грн.; від 25.04.2019 року № 29 на суму 499775,04 грн., в т.ч. ПДВ 83295,84 грн.; від 26.04.2019 року № 30 на суму 499345,68 грн., в т.ч. ПДВ 83224,28 грн. 
Також, ТОВ «ФІД МАКС» в особі директора Орлова В.А, було виписано на адресу позивача рахунки на оплату замовленого товару на загальну суму 3 999 125,42 грн., в тому числі 666 520,90 грн. ПДВ, а саме: № 135 від 16.04.2019 року; № 137 від 17.04.2019 року; № 138 від 18.04.2019 року; № 139 від 19.04.2019 року; № 140 від 22.04.2019 року; № 141 від 24.04.2019 року; №142 від 25.04.2019 року; № 143 від 26.04.2019 року.
Матеріали справи свідчать, що ТОВ «Світлотек Трейд», відповідно до умов Договору поставки, здійснено часткову оплату на розрахунковий рахунок ТОВ «ФІД МАКС» в безготівковій формі за поставлений товар, на загальну суму 339 925,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 24.04.2019р. № 7204 на суму 255000,40 грн., від 18.06.2020 р. № 7546 на суму 84925,26 грн.
Крім того, між ТОВ «Світлотек Трейд» (Боржник) та ТОВ «ФІД МАКС» (Первісний кредитор), ТОВ «Дейвіл Прот» (Новий кредитор), було укладено Договір про відступлення права вимоги від 21.08.2019 № 21/08-19, згідно п. 1 якого, Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе права та зобов`язання Первісного кредитора і стає кредитором за Договором № 1204-19 від 12.04.2019р. на суму 3 659 199,76 грн.
Позивачем, відповідно до умов зазначеного Договору, було здійснено розрахунок з ТОВ «Дейвіл Прот» в безготівковій формі на загальну суму 1 359 199,76 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 23.06.2020 р. № 9772 на суму 400 000 грн., від 27.01.2020 р. № 8982 на суму 959 199,76 грн.
Водночас, згідно п.п. 4.2.1. п. 4.2. Договору поставки, при наявності заборгованості за поставлений товар отриманні кошти можуть зараховуватися Постачальником в рахунок оплати за поставлений раніше, проте не оплачений товар (заборгованість погашається в календарній черговості отримання коштів).
З вищевказаного вбачається, що між позивачем та ТОВ «ФІД МАКС», з урахуванням оплат за Договором відступлення права вимоги на користь ТОВ «Дейвіл Прот», було здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 1 699 125,42 грн.
Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, строк сплати за товар, згідно рахунків на оплату № 138 від 18.04.2019 року, № 139 від 19.04.2019 року, № 140 від 22.04.2019 року, № 141 від 24.04.2019 року, № 142 від 25.04.2019 року, № 143 від 26.04.2019 року у розмірі 2300000 грн. не настав та спливає 31.10.2020 р.
Також, дані операції відображені в бухгалтерському обліку належним чином, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку бухгалтерського обліку 631 за квітень 2019 р. по контрагенту ТОВ «ФІД МАКС».
Матеріали справи свідчать, що транспортування товару на адресу позивача було здійснено відповідно до умов Договору від 07.03.2018 року №102 про надання транспортно-експедиційних послуг, укладеного між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Експедитор) та ТОВ «Світлотек Трейд» (Замовник).
Відповідно до п. 1.1. Договору від 07.03.2018 року №102,  Експедитор зобов`язується найняти вантажоперевізника і укласти з ним від свого імені, але в інтересах і за рахунок Замовника, договір про транспортно-експедиторське обслуговування вантажів, пред`явлених ним для перевезення, що складається з підготовки та забезпечення перевезення вантажів в міжміському і/або міжнародному сполученні на умовах, обумовлених в цьому Договорі та в Заявках на здійснення міжміського і/або міжнародного перевезення вантажу, а Замовник зобов`язується оплатити Експедитору вартість перевезення та виплатити йому винагороду у відповідності до умов цього Договору.
Пунктом 3.3. Договору від 07.03.2018 року №102 передбачено, що платежі за виконання Експедитором доручення згідно цього Договору здійснюються Замовником в національній валюті України шляхом прямого банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Експедитора.
На виконання вищенаведених умов Договору від 07.03.2018 року №102, ФОП ОСОБА_1 було здійснено транспортування вищевказаного освітлювального обладнання автомобілем IVECO (д.н.з. НОМЕР_1 ) з адреси навантаження Житомирська область м. Баранівка, вул. Івана Франка, буд. 104 А на пункт розвантаження ТОВ «Світлотек Трейд» за адресою м. Київ, Пшенична, б. 18.
Транспортування товару підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: від  16.04.2019 р. № Р135, від 17.04.2019 р. № Р137, від 18.04.2019 р. № Р138, від 19.04.2019 р. № Р139, від 22.04.2019 р. № Р140, від 24.04.2019 р. № Р141, від 25.04.2019 р. № Р142, від 26.04.2019 р. № Р143.
Прийняття позивачем виконаних робіт, згідно Договору від 07.03.2018 року №102 про надання транспортно-експедиційних послуг, на загальну суму 159 424 грн. підтверджується актом виконаних робіт від 30.04.2019 р.
Оплата ТОВ «Світлотек Трейд» за транспортно-експедиційні послуги була здійснена, відповідно до платіжного доручення від 13.05.2020 року № 9581 на загальну суму 289 648,00 грн, що підтверджується актом про зарахування грошових коштів від 13 травня 2020 року.
Дані операції відображені в бухгалтерському обліку належним чином, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку бухгалтерського обліку 631 за квітень 2019 р. по контрагенту ФОП ОСОБА_1 .
Як вірно зазначено судом першої інстанції, усі надані позивачем первинні документи містять всі необхідні складові, які надають можливість ідентифікувати обсяги поставок товару, необхідну номенклатуру, часові межі їх здійснення та співставити зазначені в них відомості з відомостями, наведеними в інших первинних документах, зокрема, податкових накладних, видатковими накладними, що відповідають договорам.
Проаналізувавши вищезазначені документи, колегія суддів вважає, що надані первинні документи відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентом, а також, підтверджують фактичне спричинення реальних змін майнового стану платника податків, що спростовує доводи апелянта про те, що позивач здійснював тільки документальне оформлення операції з постачання товарів із контрагентом ТОВ «ФІД МАКС».
Водночас, слід зазначити, що висновки відповідача про неправомірність формування позивачем податкового кредиту, викладені в Акті перевірки, зокрема, ґрунтуються на підставі відсутності джерела походження товару (робіт, послуг) у ТОВ «ФІД МАКС».
Колегія суддів звертає увагу на те, що товар (освітлювальне обладнання в частково розібраному стані в упаковці) у кількості більш ніж 16 тисяч шт. на суму 186 634,62 доларів США був імпортований ТОВ «ТОРГСКОП» на підставі митної декларації (форма МД-3) №UA500120/2019/001994 від 28.02.2019 року та в подальшому був переданий до ТОВ «ФІД МАКС», а вже від даного Товариства до ТОВ «Світлотек Трейд» у квітні 2019 року.
З огляду на зазначене, посилання апелянта на відсутність у контрагента позивача основних засобів для виробництва товару, є необгрунтованими.
Також, необгрунтованими є посилання апелянта на відсутність у ТОВ «ФІД МАКС» власного чи орендованого транспорту, оскільки, перевезення товару здійснювалося ФОП ОСОБА_1 на підставі Договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 07.03.2018 року№102, укладеного з позивачем.
З приводу посилання апелянта на те, що остання звітність з податку на додану вартість подана ТОВ «ФІД МАКС» за липень 2019 року, починаючи з серпня 2019 до органів ДПС звітність не подавалась, а також, податкова декларація з податку на прибуток контрагентом позивача до органів ДПС за 2019 рік не подана, слід зазначити наступне.
Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №826/4361/15.
Отже, сам по собі факт невиконання контрагентом позивача вимог податкового законодавства щодо подання податкової звітності не є свідченням безтоварності (фіктивності) господарських операцій ТОВ «Світлотек Трейд» з ТОВ «ФІД МАКС».
Щодо посилання апелянта на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року у справі № 757/57910/19-к, слід зазначити наступне.
Питання можливості врахування матеріалів досудового розслідування кримінального провадження, під час вирішення адміністративних справ означеної категорії теж вже неодноразово розглядалося Верховним Судом (постанови від 17 червня 2021 року у справі №826/1158/18, від 01 липня 2021 року у справі №822/1722/18, від 06 жовтня 2021 року у справі №2340/2731/18, тощо). 
Правова позиція у наведених вище рішеннях Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду зводиться до того, що факт податкового правопорушення не може обґрунтовуватись фактом існування кримінальної справи, в тому числі, щодо контрагента платника податків. До винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення, протоколи допиту чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.
Враховуючи вищезазначене, доводи апелянта про заниження позивачем суми податку на додану вартість та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту є необгрунтованими, а тому, судом першої інстанції правомірно визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07 липня 2020 року №2532615571 та  №2542615571.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Світлотек Трейд» та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2  ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3  ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315,  316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

   Суддя-доповідач                                                                         Вівдиченко Т.Р.
          
   Судді                                                                                            Костюк Л.О.

                                                                                                     Кузьмишина О.М.