Справа № 444/359/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л. 
Провадження № 22-ц/811/4495/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Савчук Г.В., з участю представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Кам`янка – Бузького районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Дублянська міська рада Жовківського району про поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Дублянська міська рада Жовківського району про поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку.
Позов обґрунтовувала тим, що 10 січня 1989 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 
Під час перебування в шлюбі, 30 липня 1998 року, згідно договору купівлі-продажу, ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_5 
05 листопада 1998 року ОСОБА_17 , який діяв на підставі доручення від імені ОСОБА_5 продав зазначений будинок своїй тещі ОСОБА_18 та надалі, діючи як її представник, 07 лютого 2000 року продав зазначений будинок ОСОБА_19 
19 липня 2004 року, згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області було задоволено позов ОСОБА_6 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 та визнано недійсним доручення ОСОБА_5 , видане ОСОБА_20 , також визнано недійсним доручення купівлі-продажу спірного будинку від 05 листопада 1993 року та 07 лютого 2000 року та зобов`язано ОСОБА_19 повернути ОСОБА_5 спірний будинок. Тобто було відновлено дію договору купівлі-продажу від 30 липня 1998 року.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 неодноразовими своїми діями приводив до розтрати спільного майна подружжя, надавав сімейні кошти в борг без погодження з нею як дружиною і багатодітною матір`ю.
Зважаючи, що на ній лежить відповідальність за долю багатодітної родини – 9 дітей та 6 онуків віком від 6 місяців до 9 років, у неї виникла необхідність провести поділ будинку АДРЕСА_1 .
З врахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 16 червня 2018 року ОСОБА_6 просила:
провести поділ спільної сумісної власності: житлового будинку АДРЕСА_1 , виділивши в натурі її 3/4 даного будинковолодіння, ј залишити ОСОБА_5 (т.1 а.с.1-3; т.2 а.с.232-234).
Оскаржуваним рішенням Кам`янка – Бузького районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 посилається на те, що відповідач ОСОБА_5 неодноразовими своїми діями призводив до розтрати спільного майна подружжя, надавав сімені кошти в борг без погодження з позивачкою як дружиною. Тому є підстави для відступу від принципу рівності часток у спільному майні подружжя та визнання за ОСОБА_21 ѕ частки будинковолодіння, ј залишити ОСОБА_22 .
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 також посилається на те, що спірний будинок АДРЕСА_1 був придбаний за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.
ОСОБА_5 , страждає психічним захворюванням, призводив до розтрати майна подружжя, тому є підстави для відступу від принципу рівності часток у спільному майні подружжя та визнання за нею ѕ частки будинковолодіння, ј слід залишити ОСОБА_22 .
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким провести розподіл спільної сумісної власності подружжя у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_6 в натурі 3/4 частики даного будинковолодіння та 1/4 залишити ОСОБА_22 . 
В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги  ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5  та   ОСОБА_6 підлягаютьдо задоволення частково, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення по справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даній справі поділ спільного майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 буде використаний для уникнення останнім сплати боргу перед ОСОБА_19 згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі №2/1308/2012.
З таким висновком суду погодитись не можна із наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що  10 січня 1989 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану було зроблено відповідний запис та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 
Під час перебування в шлюбі, 30 липня 1998 року, згідно договору купівлі-продажу, ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_5 (т.1 а.с.5; 6)
05 листопада 1998 року ОСОБА_17 , який діяв на підставі доручення від імені ОСОБА_5 продав зазначений будинок своїй тещі ОСОБА_18 та надалі, діючи як її представник, 07 лютого 2000 року продав зазначений будинок ОСОБА_19 
19 липня 2004 року, згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2005 року було задоволено позов ОСОБА_6 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 та визнано недійсним доручення ОСОБА_5 , видане ОСОБА_20 , також визнано недійсним доручення купівлі-продажу спірного будинку від 05 листопада 1993 року та 07 лютого 2000 року та зобов`язано ОСОБА_19 повернути ОСОБА_5 спірний будинок. Тобто було відновлено дію договору купівлі-продажу від 30 липня 1998 року (т.1 а.с.7-10).
Окрім того, згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі №2/1308/2012 ОСОБА_5 , визнаний боржником ОСОБА_19 
22 жовтня 2013 року на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі №2/1308/5/2012 видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_19 боргу в сумі 555 332, 20 гривень.
На даний час ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі №2/1308/5/2012 (т.1 а.с.127-128).
Згідно ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України передбачено, що при здійсненні подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина перша статті 65 СК України).
Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжями, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Як зазначено у ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.
У рішенні Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІЕІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно частини першої статті 365 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності.
У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до частини третьої ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняються.
Оскільки беззаперечно встановлено, що спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був придбаний під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , то вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Вирішуючи питання про поділ даного майна колегія суддів дійшла висновку, що частки у майні подружжя є рівними по Ѕ , підстав для відступу від рівності часток передбачених ст.70 СК України не встановлено.
У той же час, у своїх вимогах ОСОБА_6 просить поділити в натурі спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши її у власність ѕ частки у зазначеному будинку, а ј частку залишити у власності ОСОБА_5 .
Однак, підстав для задоволення таких вимог не має, оскільки частки у майні подружжя є рівними.
Жоден із подружжя під час судового розгляду справ не вчиняв дій щодо реального поділу спірного будинку з врахуванням рівності часток у даному майні.
Тому колегія суддів визначає ідеальні частки у будинку на АДРЕСА_1 , і залишає майно у спільній частковій власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Висновок суду першої інстанції про неможливість поділу спільного майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , оскільки це буде уникнення останнім сплати боргу перед ОСОБА_23 в сумі 555 332, 20 гривень,згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року у справі №2/1308/2012, є необґрунтованим.
Визначена вартість ідеальної частки у будинку ОСОБА_5 є достатньою для примусового виконання рішення суду.
Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 .
З врахуванням вищезазначеного, апеляційні скарги  ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5  та   ОСОБА_6 підлягаютьдо задоволення частково, рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги  ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5  та  ОСОБА_6 – задовольнити частково.
Рішення Кам`янка – Бузького районного суду Львівської області від 04 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.
Провести розподіл спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 виділивши ОСОБА_6 Ѕ частини даного будинку, іншу Ѕ частину будинку залишити у власності ОСОБА_5 .
В решті вимог ОСОБА_6 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2022 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.