ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/632/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 712/10864/21 Категорія: 304090200 	Троян Т. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи: 
позивачі - ОСОБА_1 ;
відповідач - АТ «УкрСиббанк»;
представник позивача - адвокат Нікітюк А.М.;
представники відповідача - адвокат Онищенко М.В., адвокат Кушнір Д.М.;
особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М.

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2022 року, постановлене під головуванням судді Троян Т.Є. у Соснівському районному суді м. Черкаси 22.02. 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

 
04.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. 
Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позов тим, що 16.08.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір № 01052877000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна. 16.07.2013 року відповідач АТ «Укрсиббанк» надав ОСОБА_1 кредит шляхом відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , з сумою кредитного ліміту 10 000 грн.
Відповідно до п. 2 договору, підписуючи цей договір позичальник погоджується з викладеною у Правилах споживчого кредитування (оприлюднених у газеті «Голос України» № 85 (5085) 13 травня 2011 року із усіма змінами і доповненнями), пропозицією банку надати Позичальнику споживчий кредит на умовах встановлених у цьому договорі та Правилах споживчого кредитування.
Згідно до п. 4 договору позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів щомісяця, відповідно до Графіку платежів, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 16.11.2013 року, при цьому згідно умов договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту.
Відповідно до п. п. 7.1 договору процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 0,01 % річних. За користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 7,01 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. 
Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме : з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості.
Відповідно до п. 9 договору позичальник сплачує банку, зокрема, щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 92,75 грн., що розраховується як 1,6 % від суми наданого кредиту та включає суму щомісячного платежу, починаючи з 19.03.2013 року.
Позивач ОСОБА_1 у позові зазначає, що до початку і під час антитерористичної операції він справно сплачував всі обов`язкові платежі за отриманим ним кредитом, у зв`язку з чим 05.01.2021 року, а згодом 18.03.2021 року звернувся до AT «УкрСиббанк» із заявами про повернення процентів та комісії за користування кредитом сплачених ним в особливий період, що діє в Україні від 17 березня 2014 року, посилаючись на те, що відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовослужбовцям - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у томі числі, банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
У позові позивач ОСОБА_1 посилається, що у своїх відповідях на звернення позивача ОСОБА_1 від 14.01.2021 року № 25-1-01/1716 та від 07.04.2021 року № 25-1-01/23743 відповідач AT «УкрСиббанк», погоджуючись з такими заборонами в частині нарахування процентів за користування кредитом, визначених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той же час відмовляється у поверненні сплачених позивачем коштів в якості процентів та комісії за користування кредитом сплачених позивачем в особливий період, вказуючи на те, що станом на час його звернення всі зобов`язання між банком і позивачем, як позичальником (клієнтом) за картковим рахунком, є припиненими в розумінні глави 50 Цивільного кодексу України, а саме : шляхом проведення з боку позивача належного виконання зобов`язання за кредитним договором, тоді як військовослужбовцям проценти не нараховуються лише під час користування кредитними коштами.
Згідно довідки AT «УкрСиббанк» від 05.04.2021 року № 55-5-06/33/66 станом на 05.04.2021 року у позивача ОСОБА_1 не має отриманих та непогашених кредитів в AT «УкрСиббанк».
Позивач вказує, що згідно довідки - розрахунку по процентам та комісії за користування кредитом ОСОБА_1 , наданої відповідачем AT «УкрСиббанк», станом на 25.06.2017 року позивачем було сплачено процентів за користування кредитом у загальному розмірі 11895,96 грн. та комісії за користування кредитом - 2598 грн. 90 коп., з них за час особливого періоду, що діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 року «Про часткову мобілізацію» було сплачено відсотків - 10367 грн. 63 коп., комісії за користування кредитом - 2008 грн.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що за таких обставин, вичерпавши можливість повернення вказаних коштів у позасудовому порядку, позивач ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з позовом для захисту своїх прав.
Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 12375, 63 грн. безпідставно набутих грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 в якості відсотків та комісії за користування отриманим кредитом.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М. подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М. зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції повністю проігнорував наведені позивачем ОСОБА_1 аргументи та надані докази належним чином не оцінив, а при вирішенні позову застосував закон, який не підлягав застосуванню, внаслідок чого позивач ОСОБА_1 фактично виявився позбавленим права на справедливий судовий розгляд.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М. вважає, що не можна визнати законним та обґрунтованими висновки суду про те, що сплачені позивачем ОСОБА_1 за договором відсотки та комісії не є безпідставно набутим майном у розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами було укладено кредитний договір, на виконання якого позичальником було зараховано суми кредиту, процентів та комісії, дані договірні відносини припинені виконанням (ст. 599 ЦК України).
Скаржник посилається, що відповідно до довідки Державної прикордонної служби України від 01.03.2021 року за № 118, лейтенант ОСОБА_1 є військовослужбовцем Головного центру підготовки складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини 9930) з місцем дислокації м. Черкаси (селище Оршанець). На військовій службі з 28.10.2009 року по 21.10.2010 року, з 10.01.2011 року по теперішній час.
Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 03.12.2015 року за № 1318, виданої Державною прикордонною службою України (військова частина 9930) позивач ОСОБА_1 в період часу з 07.04.2014 року по 17.06.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у наступних населених пунктах та на території сільських (селищних) рад цих населених пунктів с. Успенка, с. Олексіївське (Авросіївського р-ну, Донецької області), у зв`язку з чим на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 19 лютого 2015 року № 8/III/1/423 був визнаний учасником бойових дій.
     В апеляційній скарзі зазначено, що Національним банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме: роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М. в апеляційній скарзі посилається, що Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Тому вважає, що оскільки особливий період скасовано не було, він дії дотепер.
Скаржник вважає, що системний аналіз ст. ст. 1046, 1048, 1050, 1054 ЦК України та ст. ст. 1, 2, 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який перебуває на військовій службі з 10.01.2011 року та по теперішній час, в силу положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який набрав чинності з 08.06.2014 року, не зобов`язаний був сплачувати АТ «УкрСиббанк» проценти та комісію за користування отриманим кредитом з початку і до закінчення особливого періоду, який діє і по теперішній час. 
В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що набуті АТ «УкрСиббанк» грошові кошти, сплачені позивачем ОСОБА_1 в якості процентів та комісії за користування отриманим кредитом в загальному розмірі 12 375 грн. 63 коп. не є безпідставно набутим майном у розумінні ст. 1212 ЦК України, з огляду перш за все на те, що відповідач АТ «УкрСиббанк» не був належним чином повідомлений з боку позивача ОСОБА_1 про розповсюдження на нього гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та дані договірні відносини припинені належним виконанням (ст. 599 ЦК України), адже норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містять умови щодо неповідомлення банку про розповсюдження на позичальника гарантій передбачених цим Законом, як підставу для відмови у поверненні вже сплачених процентів та комісії за користування отриманим кредитом з початку і до закінчення особливого періоду.
Тому скаржник вважає, що відповідач АТ «УкрСиббанк», безпідставно набувши грошові кошти, сплачені позивачем в якості процентів та комісії за користування отриманим кредитом, навіть після припинення всіх зобов`язань позивача ОСОБА_1 перед банком, як позичальником (клієнтом) за картковим рахунком, у розумінні глави 50 ЦК України, а саме: шляхом проведення з боку позивача ОСОБА_1 належного виконання зобов`язання за кредитним договором, зобов`язаний повернути сплачені позивачем ОСОБА_1 в якості процентів та комісії за користування отриманим кредитом кошти з огляду на те, що останній є військовослужбовцем, який в період їх сплати і на сьогоднішній день проходив військову службу, в тому числі, в зоні проведення антитерористичної операції.
Щодо застосування судом першої інстанції строку позовної давності, представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М. зазначає, що судом належним чином не взято до уваги те, що позовна давність, яка спливла 20.06.2020 року, так як останній платіж згідно довідки-розрахунку по процентам та комісії за користування кредитом ОСОБА_1 , наданої АТ «УкрСиббанк», був зроблений 25.06.2017 року, досі не спливла і не спливе щонайменше аж до закінчення карантину, який в Україні запроваджено із 12.03.2020 року та все ще триває. 
Також скаржник вважає, що підготовка для звернення до суду з відповідною позовною заявою позивачем ОСОБА_1 здійснювалась в умовах особливого режиму роботи суду у зв`язку із запровадженими карантинними обмеженнями та перебування позивача на військовій службі в умовах проведення антитерористичних заходів в Україні, в яких він також приймав безпосередню участь. Зазначає, що через карантинні обмеження суду, підприємств, установ та організацій, а також небажанням відповідача АТ «УкрСиббанк» добровільно за зверненням позивача ОСОБА_1 надати відповідні банківські виписки та інші документи, які містили необхідну інформацію для підготування позовної заяви, що в свою чергу, змусило позивача ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про забезпечення позову, враховуючи обмеженнями в роботі громадського транспорту, потребувався дуже тривалий строк, який беззаперечно вплинув на терміни звернення до суду з позовною заявою. 
Скаржник звертає увагу на те, що про закриття кредитного договору № 01052877000 через повну сплату боргу та всіх обов`язкових платежів (відсотків, комісії, тощо), позивач ОСОБА_1 довідався від відповідача АТ «УкрСиббанк» лише 28.12.2020 року, з відповідного смс-повідомлення, направленого на мобільний телефон, скрінкопія якого міститься в матеріалах справи. Отже, саме з того часу фактичного повідомлення позивача ОСОБА_1 про припинення кредитних правовідносин між ним та АТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції мав і рахувати строки позовної давності звернення до суду, оскільки доказів про належне сповіщення про припинення кредитних правовідносин між сторона в справі ще 25.06.2018 року відповідачем АТ «УкрСиббанк» до суду надано не було.
Враховуючи вищевикладене, Представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітюк А.М. вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства України, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає до скасування як незаконне.
Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу представника позивача від відповідача не надходив.
Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження  без участі  сторін.
Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності. 
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 16.08.2012 року між 16.08.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 01052877000 про надання споживчого кредиту та заставу рухомого майна від 16.07.2013 року (а. с. 14, 15) на підставі якого відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_2 від 16.07.2013 року (а. с. 18).
Згідно довідки - розрахунку по процентам та комісії за користування кредитом ОСОБА_1 , наданої відповідачем AT «УкрСиббанк», станом на 25.06.2017 року позивачем ОСОБА_1 сплачено процентів за користування кредитом у загальному розмірі 11895,96 грн. та комісії за користування кредитом - 2598 грн. 90 коп., з них за час особливого періоду, що діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 року «Про часткову мобілізацію» було сплачено відсотків - 10367 грн. 63 коп., комісії за користування кредитом - 2008 грн. (а. с. 108-115).
ОСОБА_1 в період часу з 07.04.2014 року по 17.06.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у наступних населених пунктах та на території сільських (селищних) рад цих населених пунктів: с. Успенка, с. Олексіївське (Авросіївського р-ну, Донецької області), у зв`язку з чим на підставі рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 19 лютого 2015 року № 8/III/1/423 був визнаний учасником бойових дій (а. с. 10, 12).
Відповідно до довідки Державної прикордонної служби України від 01.03.2021 року за № 118, лейтенант ОСОБА_1 є військовослужбовцем Головного центру підготовки складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військової частини 9930) з місцем дислокації м. Черкаси (селище Оршанець). На військовій службі з 28.10.2009 року по 21.10.2010 року, з 10.01.2011 року по теперішній час (а. с. 10).
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року, та триває по теперішній час.
Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що під час дії кредитного договору між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» на позивача поширювались гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.
    Відповідно ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов?язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно (постанова Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 154/948/16).
Кондикційні зобов?язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Наведені правові висновки висловлені ВП ВС у постановах від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку сплачені за договором відсотки та комісії не є безпідставно набутим майном у розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки між сторонами було укладено кредитний договір, на виконання якого позичальником було зараховані суми кредиту, процентів та комісії, дані договірні відносини припинені виконанням (ст. 599 ЦК України).
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки наявність договірних відносин між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем АТ «УкрСиббанк» не заперечується учасниками справи та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які знаходяться у матеріалах справи. 
Згідно роз`яснення Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
При цьому ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (мобілізованого) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що з 18.03.2014 року, коли в Україні оголошено особливий стан, відповідач, до моменту припинення зобов`язань за картковим рахунком, не був повідомлений стороною позивача ОСОБА_1 про розповсюдження на нього гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Як вбачається із матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження повідомлення відповідача в період дії кредитного договору щодо розповсюдження на нього гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Для реалізації вказаного права на пільгу, позивач ОСОБА_1 не звернувся до відповідача із пропозицією про зміну договору, не використав своє право, передбачене законом та не надав встановлені документи, а тому у відповідача протягом дії договору не виникало обов`язку перерахування вказаних відсотків та повернення їх позивачу.
Навпаки, позивач повідомив відповідача про такі обставини лише 05.01.2021 року, хоча договірні зобов`язання між сторонами були припинені 25.06.2017 року належним виконанням у відповідності до ст. 599 ЦК України.
Таким чином, оскільки зміст зобов`язання становлять права та обов`язки його учасників, припиненням зобов`язань є припинення самих прав і обов`язків. 
У зв`язку з чим, після припинення договірних відносин між сторонами у відповідача не може виникнути обов`язку компенсації відсотків та комісії.
Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що саме на підставі зазначених вище обставин, та норм права позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів не підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд першої інстанції належним чином не врахував зазначене та відмовив у задоволені позову ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку позовної давності, що призвело до ухвалення судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Так, представником відповідача АТ «УкрСиббанк» - адвокатом Онищенко М.В. у відзиві на позовну заяву (а. с. 129, 130) заявлено щодо пропуску позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності та застосування наслідків такого пропуску.
В свою чергу, позивач ОСОБА_1 у відповіді на відзив (а. с. 139-141) просив поновити строк позовної давності для звернення до суду із позовною заявою, визнавши причини пропуску строку позовної давності поважними.
Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» - адвокат Кушнір Д.М. у заперечені на відповідь на відзив (а. с. 145, 146) заперечував проти поновлення позивачу ОСОБА_1 строків позовної давності.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. 
Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суди при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).
За ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню лише в частині вимог щодо скасування рішення суду, але не з тих доводів та підстав щодо задоволення вимог позивача, про які вказував скаржник в апеляційній скарзі.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови апеляційного суду та відмовити позивачу по суті заявлених позовних вимог.
Судові витрати залишити за сторонами .
    Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікітюка Андрія Миколайовича - задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - скасувати, прийняти нову постанову.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 24.06. 2022 року. 

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко 

О.В. Карпенко