Дата документу 03.05.2022 Справа № 336/1486/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 336/1486/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
№ 22-ц/807/629/22                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Петрова Георгія Михайловича на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2021 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ

В лютому 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2017 р. по 01.02.2021 р. позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води на загальну суму 48726 гр. 25 коп. Відповідачі як споживачі цих послуг здійснили оплату за надані послуги частково в сумі 9972 гр. 80 коп. Загальна сума заборгованості складає 38753 гр. 45 коп.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у сумі 38753 гр. 45 коп. та судові витрати у сумі 2270 гр.00 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01. 10.2017 р. по 01.02.2021 р. у розмірі 38753 гр. 45 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у розмірі 756 грн. 66 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у розмірі 756 грн. 66 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у розмірі 756 грн. 66 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Петрова Г.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши в солідарному порядку з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.10.207 року по 01.02.2021 року у розмірі 11 547,11 грн.; в іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення; стягнути з відповідачів судовий збір у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог; стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на її користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з оплати послуг за централізованого опалення та гарячого водопостачання є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , проживають та зареєстровані у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до особового рахунку  НОМЕР_1  позивач у період з 01.10.2017 р. по 01.02.2021 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою:  АДРЕСА_1 , на суму 48726 гр. 25 коп. Відповідачі як споживачі цих послуг здійснили оплату за надані послуги частково в сумі 9972 гр. 80 коп. Загальна сума заборгованості складає 38753 гр. 45 коп.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Стаття 64 ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.

За правилами ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Споживач згідно ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За нормами ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку

За змістом статті 24 ч. 3 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з подальшими змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Встановлено, що договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн "МТМ" надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись.

Тож, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України "Про теплопостачання" та Правил.

У матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що особовий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий за адресою: АДРЕСА_1 , по якому здійснювались періодичні платежі у період з жовтня 2017 по січень 2021, відтак станом на 01.02.2021 заборгованість складає 38753,45 грн.(а.с.6)

Відповідно до відомостей департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 23.10.1985 року по теперішній час (а.с.14).

Отже, суд першої інстанції на підставі належних доказів встановив, що відповідач є споживачем централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном "Міські теплові мережі".

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач у період з 01.10.2017 по 01.02.2021 надавав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 38753,45 гривень. 
Водночас, відповідачі, які є споживачами вказаних послуг, їх вартість за період з 01.10.2017 по 01.02.2021 сплачували не в повному обсязі, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 38753,45 грн.

Часткова оплата за надані послуги в сумі 9972,80 грн. лише підтверджує той факт, що між сторонами по справі існують фактичні договірні відносини з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Положеннями статей 525, 526, 629 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що відповідачі, як споживачі не позбавлені обов`язку утримувати майно, в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги, а тому позивач обґрунтовано звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права.

На підтвердження вартості наданих послуг та отриманих таких споживачем, Концерн "МТМ" надало довідку щодо заборгованості за надані послуги по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої відповідачу нарахована заборгованість з оплати за послуги теплопостачання та постачання гарячої води в сумі 38753,45 грн. (з 01.10.2017 по 01.02.2021).

Надані позивачем розрахунки заборгованості відповідачі не спростували, доказів неправильного нарахування плати за отримані послуги суду не надали.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що послуги з постачання гарячої води не надавались з жовтня 2010 року є неприйнятними.

Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води від 26 липня 2019 року (далі - Порядок) визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відключення квартир та нежитлових приміщень у будинках від мереж системи централізованого гарячого водопостачання без дотримання встановленого Порядку не допускається.

Так, судом не приймаються до уваги твердження скаржника про те, що ОСОБА_1 дотримано процедуру відключення від централізованого гарячого водопостачання, оскільки відповідач не вжила всіх належних та достатніх заходів, встановлених законодавством, щодо відключення від мереж централізованого гарячого водопостачання та не надала суду доказів, які б засвідчували факт такого відключення, а тому суд вважає, що позивач правомірно нараховував оплату за комунальні послуги і підстав для припинення нарахування плати за послуги ГВП не знаходить.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають єдино вірною.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: "Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)".

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі адвоката Петрова Георгія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 3 травня 2022 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар