08.06.22
22-ц/812/494/22
Провадження 22-ц/812/494/22 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.

Постанова 
Іменем України 
08 червня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,
            із секретарем Ковальським Є.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухваленого 20 січня 2022 року під головуванням судді Репушевської О.В., в приміщенні цього ж суду, о 16год. 58хв., повний текст рішення від цієї ж дати суд першої інстанції склав 28 січня 2022 року,у справі № 479/868/21, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної ділянки, 

в с т а н о в и л а: 

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що позивачці на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,9215 га (кадастровий номер 4823980400:02:000:0181), що розташована на території Кривоозерського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку отримала у спадщину після смерті матері, яка 01 січня 2006 року уклала із ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди землі.
Згідно умов договору у строкове платне користування відповідачу була передана вказана земельна ділянка строком на 50 років. 
Відповідно до умов зазначеного договору відповідач зобов`язався сплачувати позивачці щорічно орендну плату у грошовій формі у фіксованому розмірі 571 грн 53 коп. 
Вказує, що відповідач своїх зобов`язань за договором не виконує, оренду плату за 2018 - 2020 роки не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року була стягнута.
Вказаним судовим рішенням встановлено факт систематичного невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань і це рішення суду набрало законної сили. 
Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, позивачка просила про задоволення позову.
ТОВ «Агрофірма Корнацьких» проти позову заперечувало та зазначало, що у лютому 2018 року ОСОБА_1 зверталася в суд із позовом про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнення заборгованості по орендній платі, проте, рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Вказане судове рішення ОСОБА_1 було оскаржене і весь час, протягом 2018 - 2020 років, доки тривав апеляційний та касаційний розгляд судової справи, позивачка свідомо не отримувала орендну плату. Це стало підставою для її звернення у 2020 році до суду із новим позовом про стягнення заборгованості по орендній платі за 2018- 2020 роки, і рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року, позов було задоволено. Отже, дії позивачки та її відмова отримувати орендну плату, вказує на те, що ОСОБА_1 , не маючи бажання збереження орендних правовідносин з відповідачем, штучно створила підстави для розірвання договору оренди за відсутності обставин, які б вказували на порушення орендарем істотних умов договору. 
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову вказав на те, що ОСОБА_1 чи її представник не з`являлися до відповідача для отримання орендної плати, не повідомляли розрахунковий банківський рахунок для зарахування коштів та не надали доказів, що в період 2018 -2020 років позивачці чинились перешкоди для отримання орендної плати. Суд встановив, що неотримання орендних платежів було викликано саме внаслідок поведінки ОСОБА_1 і не пов`язане з неправомірними діями відповідача. За приведених обставин вважав, що відповідачем не було допущено порушення умови договору, а відтак відсутні підстави для його розірвання.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на те, що встановлені судом обставини не підтверджуються зібраними у справі доказами. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 травня 2021 року, яке набрало законної сили і яким встановлено факт систематичного невиконання відповідачем умов договору оренди в частині своєчасної виплати орендної плати. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем не надано доказів сплати позивачці орендної плати за 2018 - 2020 роки, що є систематичним порушенням умов договору оренди, а також доказів вчинення орендарем дій по надсиланню грошових коштів поштовим переказом або відповідно до положень ст. 537 ЦК України шляхом внесення на депозит нотаріуса, а орендодавець в свою чергу відмовлялася від їх отримання. 
Правом на подачу відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2.92 га , розташованої на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі, за умовами якого підприємство прийняло у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільгоспвиробництва площею 2.92 га, розташовану на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, строком на 50 років із внесенням орендної плати у фіксованому розмірі 571 грн 53 коп., яку відповідач повинен сплачувати не пізніше 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Право оренди зареєстровано у Кривоозерському реєстраційному відділі МРФ 01 листопада 2006 року за № 040601700021.
Пунктом 9 вказаного договору оренди встановлено місце і порядок сплати орендної плати та передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата  за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві  за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено,  що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку,  що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої  статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року  в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932св18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна   або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено  або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435св18) зазначив, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання  на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним  із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.
Отже, оскільки законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки.
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.
20 травня 2021 року Кривоозерським районним судом Миколаївської області, ухвалено рішення, яким з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по орендній платі за 2018 -2020 роки.
Тобто, систематичне, належне виконання відповідачем умов договору оренди щодо своєчасної сплати орендної плати за період 2018-2020 роки, що є істотним порушенням ТОВ «Агрофірма Корнацьких» умов договору оренди землі знайшло своє підтвердження та встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Матеріали справи не містять будь - яких доказів, що систематична несплата орендної плати, була пов`язана у звязку з відмовою позивачки від її отримання або внаслідок іншої винної поведінки ОСОБА_1 . 
Не подано до суду належних та допустимих доказів виконання своїх обов`язків за спірним правочином за оспорюваний період.
Умовами договору оренди передбачено, що оренда плата вноситься орендарем, а не сплачується на вимогу орендодавця.
Тому, будучи, зобов`язаним своєчасно сплачувати орендну плату у порядку та строки, передбачені умовами договору, а саме до 31 грудня поточного року, відповідач не надав жодних доказів, що якимось чином намагався виконати свій обов`язок щодо сплати орендної плати але не мав змогу цього зробити через створення ОСОБА_1 перешкод або з інших поважних причин. Зокрема, що орендодавцю було запропоновано але він відмовився від отримання орендних платежів протягом 2018-2020 років, або орендар вживав інші заходи щодо виплати орендної плати але не мав можливості сплатити, у тому числі шляхом внесення коштів кредитору за місцем його проживання або шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знало куди відправляти кошти на виконання договірного зобов`язання.
Вирішуючи спір, суд замість надання об`єктивної оцінки наявним у справі доказам, вдався до припущень під час обґрунтування обставин справи та помилково посилався на те, що у неотриманні орендної плати за вказаний вище період є винна поведінка орендодавця, оскільки такі обставини є недоведеними. 
За встановлених обставин, та відсутності доказів вчинення ТОВ «Агрофірма Кормацьких» усіх залежних від нього дій, направлених на своєчасну виплату орендодавцю орендної плати, а також доказів навмисного ухилення ОСОБА_1 від її отримання, колегія приходить до висновку про наявність юридичних підстав для розірвання спірного договору оренди землі.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 слід задовольнити, а оскаржуване судове рішення відповідно до п.п.2,4 ст. 376 ЦПК України скасувати із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову. 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи задоволення апеляційної скарги та вимог ОСОБА_1 , з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню  908 грн судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подачу позовної заяви, та 1362 грн 24 коп за подання апеляційної скарги.
Також з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, виходячи з такого.
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правнича допомога позивачці надавалась адвокатом Гусаровим О.Л. на підставі укладеної угоди №03/04/20 від 27 квітня 2020 року та ордеру від 05 жовтня 2021 року.
В матеріалах справи також міститься акт виконаних послуг №01/01 від 20 січня 2022 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 27 квітня 2020 року.
Вартість робіт (наданих послуг) адвокатом складає у 3000 грн, які сплачені на підставі квитанцій до прибуткового касового ордера (а.с. 51).
Оскільки позивачкою надано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, тому вказані витрати підлягають стягненню з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 .   
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Розірвати договір оренди землі №1/Ск укладений 01 січня 2006 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 листопада 2006 року за № 040601700021. 
Стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» ЄДРПОУ 31929340 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), 5 270 грн 24 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий 

Судді :

____________________________________________
Повний текст постанови виготовлено 09.06.2022р.