ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року 
м. Київ

справа № 200/10761/18-а
касаційне провадження № К/9901/9302/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу    Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2018 (головуючий суддя Лазарєв В.В.)
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 (головуючий суддя: Арабей Т.Г., судді: Міронова Г.М., Компанієць І.Д.)
у справі №200/10761/18-а 
за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 
до Бахмутської міської ради 
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутської міської ради про визнання частково незаконним та скасування пункту 2 рішення Бахмутської міської ради від 28.02.2018 № 6/110-2103; зобов`язання відповідача викласти пункт 2 рішення від 28.02.2018 № 6/110-2103 в новій редакції, зазначивши іншу дату застосування змін.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним  рішенням було внесено зміни до рішення Бахмутської міської ради № 6/102-1892 від 27.06.2017 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Бахмуті", а саме - збільшено ставку земельного податку за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, до 1%. Згідно з пунктом 2 оскаржуваного рішення зазначені зміни застосовуються з 01.01.2018. Оскаржуване рішення отримано позивачем 03.03.2018. Позивач, посилаючись на приписи Конституції України, Податкового кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування", вважає, що відповідач в межах наданих йому повноважень з встановлення ставок земельного податку незаконно ввів в дію нові ставки податку з 01.01.2018, порушуючи принципи дії нормативно-правових актів у часі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2018, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019, відмовлено у задоволені позовних вимог.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що       у 2018 році Бахмутська міська рада наділена повноваженнями приймати рішення, зокрема, з питань встановлення податку в частині плати за землю, незважаючи на правила щодо правового регулювання порядку встановлення та зміни до будь-яких елементів податків, оскільки відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Позивач зазначив, що оспорюване рішення є регуляторним актом за визначенням Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", отже, вимоги Закону поширюються на його прийняття. Посилаючись на приписи Конституції України, Податкового кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування", вважає, що відповідач в межах наданих йому повноважень із встановлення ставок земельного податку незаконно ввів в дію нові ставки податку з 01.01.2018, порушуючи принципи дії нормативно-правових актів у часі.
Верховний Суд ухвалою від 15.04.2019 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2018 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019.
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу вказав на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій.       Зазначив, що оскаржуваний пункт рішення прийнято Бахмутською міською радою на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", згідно з яким у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15.07.2017 та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є юридичною особою, місцезнаходження: вул. Тверська, буд. 5, м. Київ, 03680.
Регіональна філія "Донецька залізниця" є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", місцезнаходження: вул. Привокзальна, буд. 22, м. Лиман, Донецька обл., 84400.
28.02.2018 Бахмутською міською радою прийнято рішення № 6/110-2103. Зазначеним рішенням внесено зміни до рішення Бахмутської міської ради № 6/102-1892 від 27.07.2017 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Бахмуті", а саме - збільшено ставку земельного податку за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, до 1%. У відповідності до пункту 2 вказаного рішення зазначені зміни застосовуються з 01.01.2018.
Позивач, вважаючи незаконним зазначене рішення Бахмутської міської ради, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Статтею 10 Податкового кодексу України визначено перелік місцевих податків і зборів. Зокрема, до місцевих податків належить плата за землю.
Підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлює, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Пунктом 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" установлено, що у 2017 році в частині плати за землю вимоги             підпункту             4.1.9             пункту             4.1             та пункту             4.5             статті             4, підпункту             12.3.4             пункту             12.3, підпункту             12.4.3             пункту             12.4             та пункту             12.5             статті             12 Податкового кодексу України             та             Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не поширюються на рішення органів місцевого самоврядування, які прийняті на виконання цього Закону.
Підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України визначає, що податкове законодавство України ґрунтується, крім інших, на принципі стабільності. Стабільність означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України орган місцевого самоврядування зобов`язаний офіційно оприлюднювати рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період) та зазначає, що в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Підпункт 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України унормовує повноваження місцевих рад та встановлює, що до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків, набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Отже, якщо рішення місцевої ради про встановлення/зміну місцевих податків буде прийнято пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, та/або не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.
З огляду на викладене, прийняття міською радою рішення про встановлення/зміну місцевих податків із порушенням зазначеного строку не є підставою для його скасування, а лише є підставою для застосування норм відповідного рішення не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Зазначене правозастосування викладене Верховним Судом в постанові від 29.07.2022 у справі          № 2040/7597/18.
Відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Колегія суддів доходить висновку, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів Податкового кодексу України і оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку. Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", у зв`язку з чим цей Закон не поширює свою дію на такі рішення загалом та, зокрема, у 2017, 2018 роках.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10.12.2021 у справі №0940/2301/18.
Отже, наведені норми законодавства свідчать про правомірність висновків судів попередніх інстанцій, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів не є регуляторним актом і на таке рішення не поширюються положення Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.
Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями   343,   349,   350,   356 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.12.2018 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                     І. А. Гончарова
Судді                                                                          І. Я. Олендер
                                                                                                                             Р. Ф. Ханова