Ухвала
29 квітня 2022 року
м. Київ
справа № 532/1115/21
провадження № 61-3749ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Кобеляцької міської ради Копельця Олександра Олександровича, Кобеляцької міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцький Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кобеляцької міської ради, Управління Державної казначейської служби у Кобеляцькому районі Полтавської області про визнання незаконними дій та бездіяльності, відшкодування майнової та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати незаконними дії працівників Кобеляцької міської ради, міського голови Копельця О. О. щодо не виділення коштів на придбання пільгових ліків інвалідам ІІ групи, хворим на неспецифічний виразковий коліт, внаслідок чого він не зміг придбати ліки зі знижкою 50 %;
- визнати незаконними дії та бездіяльність працівників Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцький Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кобеляцької міської ради, які не видали йому пільгові рецепти та не вчинили ніяких заходів для забезпечення пільгових категорій хворих, до яких відноситься ОСОБА_1 , коштами для отримання пільгових рецептів;
- стягнути з Кобеляцької міської ради через Кобеляцьке відділення Державного казначейства України на відшкодування майнової шкоди 3 211,77 грн та моральної шкоди 17 000,00 грн;
- стягнути витрати в розмірі 80,00 грн, понесені на виготовлення копій заяв та додатків.
Короткий зміст ухвалених судових рішень 
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 березня 2022 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправними бездіяльність Кобеляцької міської ради, що полягала у незабезпеченні належного фінансування витрат, пов`язаних з відпуском лікарських засобів на пільгових умовах особам з інвалідністю ІІ групи, до категорії яких відноситься ОСОБА_1 .
Стягнуто з Кобеляцької міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди - 3 096,97 грн та моральної шкоди - 3 000,00 грн.
Визнано протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцький Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кобеляцької міської ради, що полягала у нездійсненні заходів задля забезпечення фінансування витрат, пов`язаних з відпуском лікарських засобів на пільгових умовах особам з інвалідністю ІІ групи, до категорії яких відноситься ОСОБА_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кобеляцького міського голови Копельця О. О., Управління Державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі Полтавської області.
Здійснено розподіл судових витрат.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
Кобеляцька міська рада Полтавського району Полтавської області 19 квітня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 березня 2022 року, у якій просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині визнання протиправною бездіяльності Кобеляцької міської ради, відшкодування майнової та моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
За правилом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру із ціною позову 20 291,17 грн (17 000,00 + 3 211,17 + 80,00) та вимоги немайнового характеру про визнання незаконними дій та бездіяльності.
Отже, ціна позову у цій справі складає 20 291,17 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн х 250 = 620 250, 00 грн).
Також відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Урахувавши, що ціна позову у цій справі за вимогами майнового характеру становить 20 291,17 грн та в частині немайнових вимог є справою незначної складності, судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої 
статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 виклала правовий висновок про те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (справа «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 03 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови Кобеляцької міської ради Копельця Олександра Олександровича, Кобеляцької міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Кобеляцький Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кобеляцької міської ради, Управління Державної казначейської служби у Кобеляцькому районі Полтавської області про визнання незаконними дій та бездіяльності, відшкодування майнової та моральної шкоди, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     А. С. Олійник     В. В. Яремко