ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 червня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/23686/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,        
     
          розглянувши у письмовому провадженні  апеляційну скаргу  Державної судової адміністрації України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р.  (суддя: Ільков В.В.) в адміністративній справі №160/23686/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                            
                                                   В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив  визнати протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати йому суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. (за винятком днів відпустки) із застуванням статті 29 Закону України     “Про Державний бюджет України на 2020 рік; зобов`язати Дніпровський апеляційний суд провести йому перерахунок суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України     “Про судоустрій і статус суддів”, та виплатити недоотриману частину у розмірі 418 990, 76 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у спірний період йому нараховано суддівську винагороду у розмірі, який є нижчим, ніж встановлено у статті 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”. Закон України від 13 квітня 2020 р. № 553-IX про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, не може визначати суддівську винагороду, оскільки відповідно до статті 130 Конституції України, розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а стаття 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” вказує, що суддівська винагорода регулюється лише цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р.,   ухваленим за результатами розгляду справи в порядку загального позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав  протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. із застуванням статті 29 Закону України     “Про Державний бюджет України на 2020 рік” та зобов`язав Дніпровський апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1  за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р., обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, та виплатити недоотриману її частину у розмірі 418 990,76 грн., з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. 
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Державною судовою адміністрацією України. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
Скаржник зазначає, що ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. Позивач є суддею Дніпровського апеляційного суду, з яким перебуває у трудових відносинах, а тому саме  цей суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує суддям суддівську винагороду. Кошторисні призначення Дніпровського апеляційного суду за зазначеним кодом станом на 31 грудня 2020 р. становили 109 708,1 тис. гривень. Зміни до його кошторису стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 "Заробітна плата", ДСА України у 2020 р. не вносились. Отже, ДСА України, як відповідач по справі, жодними своїми рішеннями, діями бездіяльністю не здійснювала заходів, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача. Також вказує, на помилковість висновків суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплати позивачу суддівської винагороди Дніпровський апеляційний суд мав керуватися виключно Законом України “Про судоустрій і статус суддів”. У спірний період нарахування суддівської винагороди позивачу здійснювалось у відповідності до      статті 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” (в редакції Закону № 553-ІХ). Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 р. № 10-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.
Письмові відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:
ОСОБА_1 є суддею Дніпровського апеляційного суду, що підтверджується копією Указу Президента України № 297/2018 від 28 вересня 2018 р., наказом в.о.Голови Дніпровського апеляційного суду №21/к від 01 жовтня 2018 р., які містяться у матеріалах справи. Наказом голови Дніпровського апеляційного суду №39 від 24 квітня 2020 р., обмежено розмір суддівської винагороди позивача 10-ма розмірами мінімальної заробітної плати. У матеріалах справи міститься довідка Дніпровського апеляційного суду №04.2/153/21-с від 23 листопада 2021р. про те, що посадовий оклад позивача за період з 18 квітня по 28 серпня 2020 р. обмежено у вказаний період часу на загальну суму 418 990,76 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. із застосуванням обмеження нарахування.
Колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1-5 статті 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. 18 квітня 2020 р. набрав чинності     Закон № 553-IX, згідно з пунктом 10 розділу І якого      Закон № 294-IX        “Про Державний бюджет України на 2020 рік” доповнено, у тому числі, статтею 29, відповідно до якої у квітні 2020 р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 р. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша). Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті); (частина третя).
                 Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 р. №10-/2020 визнано такими, що не відповідають      Конституції України      положення      статті 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”. Зважаючи на те, що до     Закону України “Про судоустрій і статус суддів” в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у спірний період зміни не вносилися, тому законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.
                Верховний Суд у постанові від      03 березня 2021 р. у справі № 340/1916/20 та  у постанові від 28 квітня 2022 р. у справі № 120/5252/20-а вказав на те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми      статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей      Закон       прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень      Закону №     294-ІХ     (у редакції     Закону №553-ІХ). Основний Закон України      має найвищу юридичну силу, тож       “спеціальність”        Закону №1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її “продовженням”, у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний      закон     з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх). 
                 Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.     
          В межах доводів та вимог апеляційної скарги підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.          
             Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
                                               
                                  П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України – залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р.       в адміністративній справі №160/23686/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 червня 2022 р.  і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.      

Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук