ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/851/21	Головуючий у 1-й інстанції Шміло В.І. 	
Провадження № 22-ц/817/249/22 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року (ухвалене суддею Шмілом В.І., дата складення повного тексту не зазначена) у цивільній справі №593/851/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, -

                                       ВСТАНОВИВ:
       У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про заміну способу стягнення аліментів на утримання дітей.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що що 15 жовтня 2019 року між нею та відповідачем розірваний шлюб, від якого у них з відповідачем народилося двоє дітей : син — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син — ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на її утриманні та вихованні. З відповідача стягуються аліменти на утримання дітей на підставі судового наказу винесеного 03 травня 2019 року Бережанським районним судом Тернопільської області в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на двох дітей щомісячно, що становить 2000 грн. щомісячно. З часу винесення судового наказу, внаслідок інфляційних процесів, підвищення цін на продукти харчування та одяг, визначений судовим наказом розмір аліментів є недостатнім для матеріального забезпечення та всебічного розвитку дітей, та не покриває навіть третини її витрат на дітей, а тому просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. 
       Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Мотивуючи апеляційну скаргу вважає, що оскільки відповідач в судових засіданнях визнав повністю її позовні вимоги та погодився із її доводами, в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України суд повинен був ухвалити рішення, яким цивільний позов задовольнити. Посилається на неврахування судом безспірного та фактичного зростання щорічних потреб дітей.
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, однак подала суду заяву, в якій просила слухати справу без її участі та підтримала вимоги апеляційної скарги.
ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, що відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
       Переглянувши справу за наявними в ній доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Так судом першої інстанції було встановлено, що згідно з рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року шлюб між сторонами, зареєстрований 19 червня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області за актовим записом № 68 розірвано.
       Судовим наказом від 03 травня 2019 року виданим Бережанським районним судом Тернопільської області з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей : сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 квітня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
       Відмовляючи у задволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зміни розміру аліментів, оскільки позивачка, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦК України, не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України (зміни майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини), які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення.
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
       З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
       Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
       Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
       Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнав та щодо його задоволення не заперечував, відповідно погодився з доводами останньої, в яких вона посилалась на те, що з часу винесення судового наказу матеріальне становище дітей погіршилось, оскільки з їх ростом зросли витрати на їх утримання, внаслідок інфляційних процесів, підвищення цін на продукти харчування та одяг, визначений судовим наказом розмір аліментів є недостатнім для матеріального забезпечення та всебічного розвитку дітей, та не покриває навіть третини її витрат на дітей.
       В судовому засіданні позивач вказувала, що відповідач ніде офіційно не працює, сплачує аліменти в мінімальному розмірі, а тому просила визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, що буде становити більше та відповідатиме інтересам дітей.        
       У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
       Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
       Колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для зміни способу та розміру аліментів на утримання дітей, оскільки відповідачем не спростовані доводи позову, а навпаки – визнані, не надано розрахунок свого дійсного щорічного доходу та не надано належних та достовірних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) згідно положень статті 195 СК України передбачає сплату аліментів особою яка ніде не працює виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
       Таким чином, в силу вимог п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів констатуює факт порушення судом норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового судового рішення про задоволення позову шляхом зміни способу стягнення аліментів з відповідача з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття на 1/3 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. 
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

                                       П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Бережанського крайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2021 року — скасувати і ухвалити нове, яким:
       Змінити розмір стягуваних на підставі судового наказу Бережанського районного суду Тернопільської області від 03 травня 2019 року аліментів шляхом зміни способу стягнення аліментів з ОСОБА_2 , зареєстрованого с. Потік Козівського району Тернопільської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття на 1/3 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 25 квітня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.
Судді: Гірський Б.О.
                                        Хома М.В.