П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/19301/21	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Кравченка К.В.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, прийняте у складі суду судді Андрухіва В.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-  

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому позивач просила суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №6-дв від 07.10.2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Державну міграційну служби України анулювати відповідний запис про накладення дисциплінарного стягнення «оголошення догани» начальнику Головного управління міграційної служби в Одеській області ОСОБА_1 .
  Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України №6-дв від 07.10.2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ». У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вирішуючи спір у даній справі судом першої інстанції не встановлено порушення відповідачем жодної з вимог ч.2 ст.2 КАС України, разом тим прийнято рішення про визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу ДМС. Апелянт звертає увагу, що дисциплінарною комісією було встановлено порушення вимог статті 9 Закону України «Про імміграцію», при цьому судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та зроблено помилковий висновок про неповне з`ясування всіх обставин під час дисциплінарного провадження, оскільки річний термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію є присічним, а Законом не передбачено перенесення термінів розгляду заяви ні в залежності від вихідних, ні в залежності від надходження відповідей на запити. 
Апелянт вважає, що виключно дисциплінарна комісія наділена повноваженнями щодо з`ясування обставин, в тому числі й тих, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарний проступок, а суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та по суті втрутився в дискреційні повноваження дисциплінарної комісії. Апелянт також зауважує, що встановлені дисциплінарні проступки працівників ГУ ДМС України в Одеській області не спростовують, передбачену Законом персональну відповідальність позивача як начальника ГУ ДМС України в Одеській області за організацію роботи та результати діяльності територіального органу.
Представник позивача надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі доповідної записки заступника начальника відділу внутрішнього аудиту ДМС України від 20.07.2021 року № 15/214-21 головою Державної міграційної служби України 09.08.2021 року видано наказ № 23/д «Про дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 », згідно якого порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника Головного управління ДМС в Одеській області. Наказано здійснити дисциплінарне провадження у строк до 22.09.2021 року, утворено дисциплінарну комісію та затверджено її склад (т.2 а.с.387-393).
17.08.2021 року позивач ознайомлена з вказаним наказом (т.2 а.с.272).
Наказом голови ДМС України від 28.08.2021 року № 26/д внесено зміни до наказу ДМС від 09.08.2021 року № 23/д, яким продовжено строк дисциплінарного провадження до 07.10.2021 року, визначено строк формування дисциплінарної справи – до 07.09.2021р., строк розгляду дисциплінарної справи та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду – до 24.09.2021 року, строк підготовки подання дисциплінарної комісії та внесення його голові ДМС – до 28.09.2021 року (т.4 а.с.50).
28.09.2021 року за результатами розгляду дисциплінарної справи   стосовно ОСОБА_1 головою дисциплінарної комісії внесено подання голові ДМС України, згідно якого дисциплінарне провадження завершене, рекомендовано прийняти рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, передбаченого п.2 ч.1 ст.66 Закону України «Про державну службу» (т.4 а.с.11-26).
Згідно вказаного подання дисциплінарною комісією встановлено, що у 2020 році ГУ ДМС в Одеській області за категорією іммігрантів з кодовим позначенням 02/06 (батьки, чоловік/дружина іммігранта та його неповнолітні діти) прийнято на 108 заяв більше, ніж визначено розпорядженням Уряду від 11.03.2020 № 431-р (прийнято 408 заяв замість 300).
Також дисциплінарною комісією встановлено порушення окремими працівниками ГУ ДМС в Одеській області строків надання адміністративної послуги з надання дозволу на імміграцію, а саме перевищення одного року з дня подання іноземцем або особою без громадянства заяви. Порушення таких строків встановлено щодо заяв громадянки РФ ОСОБА_2 , громадянина РФ, Республіки Молдова ОСОБА_3 , громадянина РФ ОСОБА_4 , громадянки РФ ОСОБА_5 , громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_6 , громадянина Таджикістану ОСОБА_7 .
Також дисциплінарною комісією встановлено факти невнесення Головним управлінням ДМС в Одеській області до інформаційної підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАС УМП отриманої інформації від регіональних органів СБУ, робочого апарату Інтерполу та Державної прикордонної служби, що є порушенням рішення колегії ДМС від 17.02.2020 (наказ ДМС № 53 від 26.02.2020).
На підставі вказаного подання дисциплінарної комісії наказом голови ДМС України від 07.10.2021 року № 6-дв позивачу оголошено догану (т.1 а.с.12).
Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено неналежне виконання посадових обов`язків, передбачених підпунктом 6 пункту 4, підпункту 22 пункту 11 Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, затвердженого наказом ДМС від 18.07.2011 № 28 (у редакції наказу ДМС від 14.02.2015 № 19) та підпунктом 7 пункту 4 та підпунктами 2, 22 пункту 13 (у редакції наказу ДМС від 02.04.2020 № 79), що призвело до порушення вимог статті 9 Закону України «Про імміграцію», пунктів 14, 16 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМ України від 26.12.2002р. № 1983, що виявилось у невчасному прийнятті рішень за заявами про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .
Вважаючи оскаржуваний наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності протиправним, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ прийнятий протиправно, за відсутності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, оскільки під час дисциплінарного провадження та при прийнятті оскаржуваного наказу невірно встановлено порушення строку прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, що свідчить про неповне з`ясування усіх обставин під час дисциплінарного провадження, а також не враховано, що за вказані порушення міграційного законодавства було притягнуто до відповідальності двох працівників Головного управління, до посадових обов`язків яких належить виконання запитів, внесення інформації до бази даних, підготовка висновків та контроль за виконанням вказаних завдань.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про державну службу» ід 10.12.2015 № 889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях (далі – Закон № 889-VIII), а також Порядком здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. №     1039 (далі – Порядок № 1039).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.
Згідно ч.1 ст.65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.65 Закону № 889-VIII дисциплінарними   проступками є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.
Згідно із частиною третьою статті 66 Закону № 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.
Відповідно до ч.1 ст.67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Згідно пунктів 2, 3 ч.2 ст.67 Закону № 889-VIII, обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є, серед іншого: попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; високі показники виконання службових завдань.
Дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються):
1) на державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення з урахуванням пропозиції Комісії;
2) на державних службовців, які займають посади державної служби
категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (стаття 68 Закону).
Відповідно до частини першої статті 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).
Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення (абзац другий частини другої статті 69 Закону).
Частинами десятою, одинадцятою статті 69 Закону № 889-VIII передбачено, що результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний і прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Дисциплінарна справа повинна містити:
1) дату і місце її формування;
2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;
3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;
4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;
6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень;
7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;
8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);
9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;
12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;
13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Частиною третьою статті 65 Закону № 889-VIII встановлено, що державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.
За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.
Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина перша статті 77 Закону № 889-VIII).
Частиною шостою статті 77 Закону № 889-VIII визначено, що державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.
Відповідно до п.4 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.
Згідно п.5 Порядку № 1039 тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.
Пунктом 24 Порядку № 1039 передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Пункт 25 Порядку № 1039 щодо змісту дисциплінарної справи відповідає приписам ч.2 ст.73 Закону.
Пунктом 27 Порядку № 1039, зокрема, визначено, що тривалість формування дисциплінарної справи не може перевищувати 20 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 30 календарних днів.
Відповідно до п.31 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді.
Державний службовець має право, серед іншого: бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до   статті 76   Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії.
Згідно п.33 Порядку № 1039 Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується змістом оскаржуваного наказу, фактичною підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом голови ДМС України від 07.10.2021 року № 6-дв визначено лише порушення строків прийняття рішень за заявами шести іноземців про надання дозволу на імміграцію в Україну. Решта обставин, викладених у поданні дисциплінарної комісії від 28.09.2021 року, не є підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, адже вказані обставини  не були покладені в основу оскаржуваного наказу.
Системний аналіз  Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в редакціях, чинних протягом 2020 року (т.2 а.с.303-301, а.с. 302-321), неякісне або несвоєчасне виконання посадових завдань та обов`язків, бездіяльність або невиконання наданих йому прав щодо забезпечення в ГУ ДМС режиму секретності та охорони державної таємниці, згідно змісту наказу № 6-дв від 07.10.2021 року   не було підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення, при цьому оскаржуваний наказ не містить відомостей про те, за неналежне виконання яких саме посадових обов`язків позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Також апеляційний суд звертає увагу, що наказом начальника ГУ ДМС України в Одеській області від 05.09.2018 року № 35/ОД затверджено розподіл обов`язків між начальником Головного управління, першим заступником начальника Головного управління та заступником начальника Головного управління – начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції (т.2 а.с.290-302).
Згідно п.1.1 розділу ІІІ вказаного Розподілу обов`язків безпосереднє керівництво діяльністю управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції здійснює заступник начальника Головного управління – начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції, який несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління завдань та здійснення ним своїх функцій.
Однак, положення вказаного Розподілу обов`язків при прийнятті оскаржуваного наказу враховані не були.
З огляду на наявність Розподілу обов`язків між керівництвом ГУ ДМС України в Одеській області, судом першої інстанції було вірно враховано доводи позивача про те, що за порушення строків надання адміністративних послуг вказаним у наказі № 6-дв іноземцям позивачем видано накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника управління – начальника відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства (наказ № 7-с від 25.06.2021р.) та головного спеціаліста відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства (наказ № 8-с від 25.06.2021р.), якими було допущено порушення їхніх посадових обов`язків.   
Відносно доводів апелянта, що встановлені дисциплінарні проступки працівників ГУ ДМС України в Одеській області не спростовують, передбачену Законом персональну відповідальність позивача як начальника ГУ ДМС України в Одеській області за організацію роботи та результати діяльності територіального органу, колегія суддів зазначає наступне.
Так, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується суб`єктом призначення до державного службовця, який порушив службову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.
Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом України "Про державну службу", правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.
Особливе значення під час визначення діяння державного службовця як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини державного службовця - певного психічного ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.
Наказ про притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення й час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.
Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду 09.12.2019 року у справі № 813/3820/17.
Водночас, оскільки у даному випадку, згідно положень наказу начальника ГУ ДМС України в Одеській області від 05.09.2018 року № 35/ОД, безпосереднє керівництво діяльністю управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції здійснює заступник начальника Головного управління – начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції, який несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління завдань та здійснення ним своїх функцій, а під час дисциплінарного провадження не було враховано, що жодне із положень нормативно-правових актів не визначає поняття періодичності, конкретного терміну проведення (здійснення) начальником Головного управління контрою за рішеннями і діями підлеглих на предмет їх відповідності вимогам Закону, доводи апелянта у цій частині є помилковими.
Щодо посилань апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 9 Закону України «Про імміграцію», колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч.11 ст.9 Закону України «Про імміграцію» термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.
Відповідно до пункту 14 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМ України від 26.12.2002р. № 1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10   Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.
МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.
Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.
Відповідно до пункту 16 вказаного Порядку у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в   абзаці другому пункту 14   цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, уповноважені органи (МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби), до яких відповідальними посадовими особами Головного Управління ДМС надсилалися запити згідно приписів пункту 14 Порядку № 1983, у місячний строк відповіді на запити на надали.
Термін, в який до ГУ ДМС надійшли усі відповіді по ОСОБА_4 становив 6,5 місяців (особа звернулася 13.01.2020, рішення прийняте 21.01.2021, затримка 8 днів).
По ОСОБА_2 (звернулася 03.01.2020, рішення прийняте 10.02.2021, затримка 37 днів) на день спливу річного строку з моменту звернення усі відповіді ще не були отримані.
По ОСОБА_3 (звернувся 17.02.2020, рішення прийняте 18.03.2021, затримка 29 днів).
По ОСОБА_10 (звернулася 16.01.2020, рішення прийняте 21.01.2021, затримка 5 днів) відповідь на повторний запит отримана 14.01.2021р. та протягом тижня прийняте рішення.
По ОСОБА_11 (звернувся 14.01.2020, рішення прийняте 18.01.2021, затримка 4 дні) остання відповідь надійшла 17.01.2021 року та на наступний день прийняте рішення.
Комілову Ділшоду (звернувся 21.02.2020, рішення прийняте 22.02.2021) рішення прийняте своєчасно, оскільки 20 та 21 лютого 2021 року були вихідними днями, і рішення прийняте у перший робочий день після вихідних – 22 лютого 2021 року.
Отже, під час дисциплінарного провадження та при прийнятті оскаржуваного наказу невірно встановлено порушення строку прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію по заяві ОСОБА_12 за відсутності такого порушення, не враховано несвоєчасне надходження відповідей (вже після спливу річного терміну з дня подання заяви) по заяві ОСОБА_6 , отримання відповіді на запит за два дні до спливу річного строку по заяві ОСОБА_10 .
Вказане свідчить про неповне з`ясування усіх обставин під час дисциплінарного провадження, оскільки у даному випадку порушення строку прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу, за умови відсутності відповідних запитів, автоматично свідчило б про протиправність та необґрунтованість таких рішень, а затримка в такому випадку фактично відбувалась за рахунок порушення правоохоронними органами встановлених законом строків надання відповідей на запити.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуваний наказ відповідача №6-дв від 07.10.2021 року було прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також без урахування принципу пропорційності, що відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст. 2 КАС України та спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуваний наказ Державної міграційної служби України №6-дв від 07.10.2021 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 » прийнятий протиправно, за відсутності у діях позивача складу дисциплінарного проступку, а тому підлягає скасуванню. З огляду на відсутність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, посилання апелянта на дискреційність повноважень дисциплінарної комісії є неспроможними.
Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     К.В. Кравченко

Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва