ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/6669/19
адміністративне провадження № К/9901/34955/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Блажівської Н.Є., Шишова О.О., 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМА УКРАЇНА» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у складі головуючого судді Погрібніченка І.М. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Епель О.В., Карпушової О.В., Степанюка А.Г. у справі № 640/6669/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМА УКРАЇНА» до Офісу великих платників податків ДФС України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,  
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМА УКРАЇНА» (далі - позивач, ТОВ «АДАМА УКРАЇНА») звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС України (далі - відповідач, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 січня 2019 року № 0000354102.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, у задоволенні адміністративного позову ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» відмовлено.
09 липня 2020 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Зазначена заява обґрунтована тим, що 23 травня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року № 466 (далі - Закон № 466), згідно з яким підрозділ 2 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України доповнено пунктом 73, що, на переконання позивача, ретроспективно врегульовує правовідносини у контексті відповідальності платників податків податку на додану вартість за статтею 120-1 Податкового кодексу України, які виникли у період з 01.01.2017 по 31.12.2019, та пом`якшує податкову (фінансову) відповідальність щодо правовідносин несвоєчасної реєстрації податкових накладних.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року, відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року та залишено його в силі.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суди виходили з того, що визначені статтею 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстави для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами у даному випадку відсутні. Зокрема, посилання позивача на частину третю статті 361 КАС України суди визнали недопустимим, оскільки вказана норма стосується лише фізичних осіб. 
Також суди зауважили, що застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в її ретроспективі є можливим лише до моменту набуття відповідним грошовим зобов`язанням платника податку правового статусу узгодженого. Водночас у даній справі процедура судового оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 14.01.2019 № 0000354102 на момент звернення із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вже була завершена. 
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Не погодившись із судовими рішеннями, ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2020 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд вищевказаного рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 № 0000354102. 
На обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України в якості підстав касаційного оскарження судових рішень. Зокрема, ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновок щодо застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 2040/7658/18, від 17.07.2020 у справі № 640/5138/19, від 22.07.2020 у справі № 826/15459/18. Крім того, позивач указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини третьої статті 361 КАС України як самостійної підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.
На думку скаржника, положення пункту 73 підрозділу 2 розділу XX та пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України у редакції Закону № 466, який набрав чинності 23.05.2020, обумовлюють виникнення нововиявлених обставин внаслідок прийняття нового закону, яким пом`якшено податкову (фінансову) відповідальність щодо правовідносин несвоєчасної реєстрації податкових накладних як у цілому, так і за конкретний період з 01.01.2017 по 31.12.2019.
Поряд із цим, посилаючись на правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99, щодо застосування частини першої статті 58 Конституції України, позивач зазначає, що за наявності у відповідному законі прямої вказівки про зворотню (ретроактивну) дію норми права в часі, яка пом`якшує чи скасовує відповідальність юридичної особи у порівнянні із законом, який діяв на час виникнення правовідносин, така норма має зворотню (ретроактивну) дію також для юридичних осіб. Таким чином, на думку ТОВ «АДАМА УКРАЇНА», положення пункту 73 підрозділу 2 розділу XX та статті 120-1 Податкового кодексу України (у редакції Закону № 466) відповідають вимогам частини третьої статті 361 КАС України як нововиявленої обставини у формі нормативно-правового акту, що пом`якшує відповідальність позивача за статтею 120-1 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи). 
Крім того, вимоги пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України щодо умов скасування та перерахунку штрафних санкцій безпосередньо виконуються стосовно податкового повідомлення-рішення від 14.01.2020 №0000354201, що слугує самостійною підставою для скасування останнього.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Відповідно до частини першої статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з частинами другою та третьою статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду (частина друга).
Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність фізичної особи (частина третя).
За положеннями частини шостої статті 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також факти, які виникли після розгляду справи та чітко віднесені законом до нововиявлених обставин.
У своїй заяві про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 позивач зазначає, що положення пункту 73 підрозділу 2 розділу XX та пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України у редакції Закону № 466, який набрав чинності 23.05.2020, обумовлюють виникнення нововиявлених обставин у розумінні частини третьої статті 361 КАС України внаслідок прийняття нового закону, яким пом`якшено податкову (фінансову) відповідальність щодо правовідносин несвоєчасної реєстрації податкових накладних як у цілому, так і за конкретний період з 01.01.2017 по 31.12.2019.
Надаючи оцінку доводам позивача на предмет наявності/відсутності у даному випадку нововиявлених обставин, колегія суддів зазначає наступне.
Обставини, визначені у частині третій статті 361 КАС України, є самостійною підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Водночас Суд звертає увагу, що у вказаній нормі йдеться про пом`якшення або скасування відповідальності саме фізичної особи. Тобто законодавцем обмежено коло суб`єктів, які мають право звернутися із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі частини третьої статті 361 КАС України, та надано таке право виключно фізичним особам.
Отже, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, допускається в разі подання такої заяви лише фізичною особою.
Оскільки учасником спірних правовідносин є юридична особа - ТОВ «АДАМА УКРАЇНА», колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що частина третя статті 361 КАС України, на яку посилається позивач у поданій заяві в якості підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, у даному випадку не може бути застосована.   
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 813/1513/13-а.
Посилання скаржника на рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 з приводу тлумачення статті 58 Конституції України Судом враховано, однак у даному випадку це не впливає на вищенаведений висновок щодо перегляду рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 за нововиявленими обставинами на підставі частини третьої статті 361 КАС України.
Так, відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказав, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи) і не поширюється на юридичних осіб. Подібне тлумачення не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
З огляду на вищенаведений висновок, колегія суддів погоджується з позивачем, що за наявності у відповідному законі прямої вказівки про зворотну (ретроактивну) дію норми права в часі, яка пом`якшує чи скасовує відповідальність юридичної особи у порівнянні із законом, який діяв на час виникнення правовідносин, така норма має зворотну (ретроактивну) дію для юридичних осіб. 
Проте для цілей застосування частини третьої статті 361 КАС України вказана обставина не буде мати значення, оскільки положення цієї норми поширюються виключно на фізичних осіб.   
Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі було податкове повідомлення-рішення від 14.01.2019 № 0000354102, згідно з яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 року № 466, який набув чинності 23.05.2020, підрозділ 2 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України доповнено пунктом 73, згідно з яким:
«Штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень».
Верховний Суд у постановах від 17.07.2020 у справі № 640/5138/19, від 29.07.2020 у справі № 2040/7658/18, враховуючи положення статті 58 Конституції України зазначив, що законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 73, підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що такі положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження (без обмеження інстанційності судового розгляду) та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом.
Тобто застосування вказаної норми у її ретроспективі є можливим за умови, якщо відповідне грошове зобов`язання станом на дату набрання чинності Законом № 466 не набуло статусу узгодженого.
Водночас, як правильно зауважили суди попередніх інстанцій, грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2019 №0000354102, набуло статусу узгодженого до 23.05.2020, дати набрання чинності Законом № 466, а саме 12.02.2020 (дата ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду, у відкритті касаційного провадження ухвалою Верховного Суду від 30.03.2020 відмовлено). При цьому, із заявою про перегляд рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року позивач звернувся лише 09.07.2020. 
З огляду на зазначене, твердження скаржника, що грошові зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2019 №0000354102 на момент розгляду судом першої інстанції заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами не були узгоджені, оскільки з моменту відкриття судом провадження за заявою, фактично тривала процедура судового оскарження, є безпідставним та ґрунтується на неправильному застосуванні пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.
Отже, постанови Верховного Суду, зазначені ТОВ «АДАМА УКРАЇНА» у касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження, ухвалені за інших фактичних обставин справи (процедура судового оскарження податкових повідомлень-рішень не була завершена) та за результатами касаційного перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а не щодо заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тому посилання на те, що рішення судів ухвалено без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, - є безпідставним.
У контексті спірних правовідносин Верховний Суд також вважає необхідним звернути увагу на зміст висновків Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», у пункті 41 якого йдеться про те, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду передусім тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»).
Таким чином, ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.10.2019 за нововиявленими обставинами. 
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Положення статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України застосовуються Верховним Судом з урахуванням положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМА УКРАЇНА» залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      І.В. Дашутін

Судді                                                                                                                Н.Є. Блажівська

                                                                                          О.О. Шишов