ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5638/22 Справа № 214/2124/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 214/2124/22
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Остапенко В.О.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Моторно (Транспортне) страхове бюро України

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Моторного (Транспортне) страхове бюро України на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
ВСТАНОВИВ:
В квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Моторного (Транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 16 жовтня 2021 року, близько 22 год. 32 хв., в м. Херсон відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водійка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ Сенс, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустила наїзд на пішохода ОСОБА_1 . 
Внаслідок даної ДТП, пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.
Позивач ОСОБА_1 є особою, якій внаслідок ДТП було завдано шкоду здоров`ю, пов`язана з лікуванням та шкода з тимчасовою втратою працездатності. Шкоду було завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки – транспортного засобу, який зник з місця події. А тому відповідальність за заподіяну шкоду настала у володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.
Станом на дату настання ДТП 16.10.2021 року, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована.
17.10.2021 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021231040000835 з кваліфікацією по ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Яке здійснюється слідчим Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області та ще не завершено.
Позивачем було надано МТСБУ повідомлення про ДТП та заяви на здійснення регламентної виплати. 11.01.2022 року відповідач вищевказані документи отримав, та просив надати вирок суду, постанову про відмову у порушення кримінальної справи, а також довідку про термін тимчасової непрацездатності потерпілого. 21.02.2022 року позивачем надіслано на поштову адресу відповідача заяву про долучення документів до справи № 82360, в якій останній просив долучити до матеріалів справи належним чином засвідчені копії необхідних медичних документів та копію витягу з ЄРДР кримінального провадження №12021231040000835.
Відповідач, станом на момент подання позовної заяви, не здійснив регламентну виплату відшкодування заподіяної позивачу шкоди.
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 55 768 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування, понесених витрат на лікування та 3 800 грн. відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності. 
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на лікування сумі 55 768 грн. 60 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в дохід держави судовий збір у розмірі 960 грн. 79 коп.
В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України просить рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначив, що суд передчасно стягнув страхове відшкодування, оскільки за фактом дорожньо - транспортної пригоди проводиться досудове розслідування, встановлюються обставини справи, тому МТСБУ згідно пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обґрунтовано відмовило у виплаті страхового відшкодування. Зокрема, встановлення факту ДТП, а також з`ясування обставин щодо наявності непереборної сили або умислу потерпілого можливо лише на підставі ухваленого процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Відповідач зазначив, що висновок суду першої інстанції про стягнення матеріальної шкоди в сумі 55 768,60 гривень не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували необхідність здійснення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_1 . Крім того, позивач не подав оригінали документів щодо понесених витрат не лікування, не надав доказів про необхідність придбання саме цих медичних препаратів та ліків.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених ним на лікування сумі 55 768 грн. 60 коп., колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення вказаних позовних вимог позивача, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на лікування сумі 55 768 грн. 60 коп., суд виходив з того, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_1 , оскільки шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини особи, яка цю шкоду заподіяла. Суд вважав, що відповідачем не доведено, що шкоду було завдано внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки автомобіль марки марки ЗАЗ Сенс, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , на момент ДТП полісом цивільно - правової відповідальності забезпечений не був, суд вважав, що наявні підстави для стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України суми страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Колегія суддів погоджується з таким вин соком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як слідує з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 жовтня 2021 року № 12021231040000835, 16.10.2021 року, близько 22-30 год., на перехресті вул. Навтовиків та вул. І. Богуна в м. Херсоні, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_1 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, правова кваліфікація правопорушення ч.1 ст. 286 КК України (а.с.17).
Відповідно до виписного епікризу № 9797/2021, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.10.2021 року по 21.10.2021 року в КНП «Херсонська обласна лікарня» ХОР (а.с.20-23).
Згідно до епікризу виписного № 10656/2021 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.11.2021 року по 14.11.2021 року в КНП «Херсонська обласна лікарня» ХОР (а.с.24-26).
Відповідно до виписного епікризу № 11772/2021, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.12.2021 року по 13.12.2021 року в КНП «Херсонська обласна лікарня» ХОР (а.с.27-30).
Позивачем на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків (а.с. 61-72), відповідно до призначених медикаментів лікарем, вказаних у довідках за вищезазначений період лікування. Позивачем було понесено витрати на лікування в сумі 55768,60 грн., що підтверджується платіжними документами. 
23.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме: про регламентну виплату понесених витрат на лікування у розмірі 55 768,60 грн. та регламентну виплату пов`язану з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 3 800 грн., долучивши документи, які підтверджують підстави для звернення (а.с.76,77,78).
МТСБУ направило позивачу відповідь від 11.01.2022 року (номер справи МТСБУ6 82360), з якої слідує, що заяви з доданими документами до неї отримав та просив надати завірений належним чином документ, складений відповідною повноважною установою (вирок суду, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. а також довідку про термін тимчасової непрацездатності потерпілого, належним чином оформлену (а.с.79).
21.02.2022 року позивачем надіслано на поштову адресу відповідача заяву про долучення документів до справи № 82360 (а.с.80).
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно частин першої, другої, п”ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, виходячи з презумпції вини особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Разом з тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я
Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Згідно з ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
За змістом статей 35, 36 зазначеного Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідне рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
З матеріалів справи видно, що позивач ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням третьої особи ОСОБА_2 , яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що оскільки матеріальна шкода потерпілому заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому сама по собі відсутність у справі вироку чи іншого процесуального рішення відносно особи, яка керувала транспортним засобом, не звільняє МТСБУ від обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду. Крім того, наявність або відсутність у діях заподіювача шкоди складу кримінального правопорушення не є підставою для відмови або затримки у відшкодуванні шкоди, завданої потерпілому.
При цьому відповідачем не подано і судом не установлено обставин про те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У зв`язку з наведеним, відмова у виплаті страхового відшкодування чи зупинення виплати до ухвалення вироку у кримінальному провадженні на підставі абзацу 4 п.36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не може вважатись обгрунтованою, оскільки в даному випадку шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не подав доказів щодо розміру матеріальної шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок ДТП, яка складається з витрат, понесених на лікування в сумі 55 768,60 гривень, з огляду на наступне.
Відповідно до виписного епікризу № 9797/2021, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.10.2021 року по 21.10.2021 року в КНП «Херсонська обласна лікарня» ХОР (а.с.20-23).
Згідно до епікризу виписного №10656/2021 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.11.2021 року по 14.11.2021 року в КНП «Херсонська обласна лікарня» ХОР (а.с.24-26).
Відповідно до виписного епікризу №11772/2021, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 17.12.2021 року по 13.12.2021 року в КНП «Херсонська обласна лікарня» ХОР (а.с.27-30).
Позивачем на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків (а.с. 61-72), відповідно до призначених медикаментів лікарем, вказаних у довідках за вищезазначений період лікування. Позивачем було понесено витрати на лікування в сумі 55768,60 грн., що підтверджується платіжними документами.
Встановивши, що позивачем було надано усі документи, передбаченні ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 55 768,60 гривень страхового відшкодування.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (Транспортне) страхове бюро України - залишити без задоволення. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрат на лікування сумі 55 768 грн. 60 коп., залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: