ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року	Львів	Справа № 460/4809/21 пров. № А/857/3078/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 31 грудня 2021 року у справі № 460/4809/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче» до Поліської митниці Держмитслужби  про визнання протиправним та скасування рішення,-
суддя в 1-й інстанції – Махаринець Д.Є.,
час ухвалення рішення – 21.12.2021,
місце ухвалення рішення - м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 31.12.2021,-

                                                       В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче» (далі також ТзОВ «Морган Феніче», позивач, товариство) звернулось з позовом до Поліської митниці Держаудитслужби (далі – Поліська митниця ДМС, відповідач, митний орган) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 24.11.2020 №UA204020/2020/000214/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів №UA204020/2020/00992.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого транспортного засобу. У поданій митній декларації митна вартість товару була визначена за ціною договору (контракту) імпортованих товарів за ціною договору, а саме - 26037,12 доларів США та вказавши у графі 43 Код MBB «1» (основний метод). Однак Рішенням Поліської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA204020/2020/000214/2 від 24.11.2020 було визначено, що числове значення митної вартості товару - нетканого матеріалу Fibertex 90г/м2х1,6мх200м, колір чорний та Fibertex 100г/м2х1,6мх200м, колір чорний - має бути скориговано і становити 56963,84 долара США у валюті Договору. На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості відповідачем було також прийнято картку відмови в митному оформленні товарів № UA204020/2020/00992.
Позивач вважає, що наведені у рішенні про коригування митної вартості товарів обґрунтування є безпідставними та необґрунтованими, оскаржувані рішення є такими, що прийняті з порушенням норм законодавства та без всебічного і належного розгляду документів позивача, що були надані ним у встановленому порядку для митного органу, оскільки подані документи містили усі дані, необхідні для визначенни митної вартості товару, а самі документи не містили розбіжностей чи ознак підробки. Крім того зауважує, що митний орган не обґрунтував належним чином неможливість використання попередніх методів для визначення митної вартості товару та важає, що дії відповідача по витребуванню додаткових документів та здійсненню визначення митної вартості товару за резервним методом є неправомірними, а відтак підлягають скасуванню.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій вказує про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги зокрема обґрунтовує помилковістю висновку суду першої інстанції про правомірність рішення митного органу, оскільки начебто подані позивачем митному органу документи містили недоліки, які призвели до виникнення сумнівів у органу митного контролю щодо достовірності відомостей, які у них містяться. 
Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не навів жодної інформації, яка б вказувала про які саме недоліки документів ідеться, оскільки вважає, що наявні у справі документи не містять недоліків, адже митний орган здійснив їх прийняття, розмитнив товар і випустив його у вільний обіг. Вважає, що суд проігнорував норми матеріального права відповідно до яких митна вартість товару базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст.49 МК України), а всі подані до митного органу документи не містили суперечностей та давали в повній мірі можливість встановити заявлену митну вартість товару, відтак підстав для запиту відповідачем у позивача будь-яких додаткових документів не було.
Апелянт також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до п.7.2. Контракту вартість упаковки включено у вартість товару, проте ця сума не була виокремлена у наданих документах окремо, а без надання додаткових документів неможливо достовірно встановити чи були включені всі витрати понесені позивачем на перевезення товарів, а також їх реальний розмір. З цих підстав зазначає, що такі висновки суду суперечать п.1 ч.10 ст. 58 МК України, відповідно до якої при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, повязаних  із пакуванням.
Звертає увагу на пункт 3.1. Контракту №01082017.1М від 01.08.2017 та товаросупровідні документів, наявні в матеріалах справи, згідно яких вбачається, що умовою поставки сторонами було обрано ГОВ (Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс), при цьому з розділу А9 умов FОВ вбачається, що продавець здійснює пакування за власний рахунок, тобто окремо вартість такого пакування для покупця не виставляється, а є включеною до вартості товару (п.7.2. Контракту). Оскільки умови Контракту №01082017JМ чітко визначали те, що вартість упаковки складає 0,001% від комерційної вартості товару та включена у вартість товару, то вимога надати будь-які додаткові документи щодо вартості упаковки, є неправомірною, адже митна вартість товару вже містить у собі такі витрати і сума витрат на упаковку не може бути ще раз додана вартості товару. Ні умови контракту, ні законодавство не покладають на декларанта обов`язок відображати окремо вартість упаковки, якщо вона включена до ціни товару, оскільки вважає, що ненадання позивачем виокремленої інформації щодо вартості упаковки не впливає на митну вартість ввезеного ним товару.
Також вважає, що суд не надав належної оцінки твердженню відповідача про те, що виставлені ціни за окремі найменування товару є нижчими за ціни ідентичного товару, митне оформлення яких здійснювалося у попередній період часу, при цьому відповідач у своїх рішеннях посилався на наявну у нього інформацію про вартість ідентичних товарів у попередній період часу згідно МД від 28.09.2020 №UA500490/2020/502624, оскільки митним органом не надано на підтвердження цього жодного доказу, що на думку апелянта дає достатні підстави для сумнівів у достовірності такого твердження.
Відповідач не вказував для ТОВ «Морган Феніче» про те, що надані разом з митною декларацією документи містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни - а відповідно повноваження митного органу приймати та враховувати митну вартість за основним методом є таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. У митного органу відсутні будь-які відомості про те, що заявлена щодо конкретної партії товару ціна є недостовірною або невірно визначеною, а тому застосування у даному випадку не основного методу, а методу за рівнем ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено за подібними МД, є необґрунтованим  та не правомірним, що не враховано судом першої інстанції.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Поліською митницею Держмитслужби подано клопотання про заміну відповідача у справі. Колегія суддів вважає за можливе у відповідності до ст. 55 КАС України здійснити заміну Поліської митниці Держмитслужби на Рівненську митницю (код ЄДРПОУ 43958370) як відокремлений підрозділ юридичної особи Державної митної служби України.
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.11.2020 року за митною декларацією №UA204020/2020/034769 уповноваженою особою декларантом ТОВ «Морган Феніче» Поліській митниці Держмитслужби заявлено до митного оформлення товари: «Матеріал нетканий з поліпропілену» за рівнем митної вартості 2,42 USD/кг.
Для митного оформлення відповідачу разом з митною декларацією було подано ряд документів за результатом аналізу яких, під час здійснення митного контролю та митного оформлення, посадовою особою відповідача зроблено висновок, що такі документи містять розбіжності і не дають достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості. Враховуючи цю обставину, митний орган направив позивачу запит, яким зобов`язав його надати додаткові документи: виписки з бухгалтерської документації продавця стосовно формування вартості товару на заявлених комерційних умовах поставки; висновки про якісні та вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; прайс-листи від виробника; декларацію країни-експортеру.
24.11.2020 року Поліською митницею Держмитслужби прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA204020/2020/000214/2 у якому визначено, що числове значення митної вартості товару - нетканого матеріалу Fibertex 90г/м2х1,6мх200м, колір чорний та Fibertex 100г/м2х1,6мх200м, колір чорний - має бути скориговано і становити 56 963,84 долара США у валюті Договору. 
Разом з тим, у зазначеному рішенні митним органом вказано про неможливість застосування інших другорядних методів визначення митної вартості (статті 58-63 Митного кодексу України) у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена (підлягає сплаті) за ці товари, зокрема: відповідно до пункту 7.2 Договору вартість упаковки включено у вартість товару , однак окремо дана складова митної вартості в наданих документах відсутня; виставлені ціни за окремі найменування товару є нижчими за ціни ідентичного товару, митне оформлення якого здійснювалося у попередній період часу, та до митного оформлення не надано жодних документально підтверджених відомостей у числових виразах, що піддаються обчисленню щодо динаміки змін сировини для виготовлення товару, механізму впливу зміни на кінцеву собівартість товару, враховуючи зниження ціни товару на окремі його позиції (найменування) у порівнянні з ціною ідентичного товару, митне оформлення якого проводилося у попередній період часу.
Відмовою в наданні усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 Митного кодексу України та у відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями ст.17 угоди про застосування статті VII ГАТТ/СОТ від 1994 року.
Митний орган володіє інформацією про вартість ідентичних товарів, оформлених у попередній період часу згідно МД від 28.09.2020 №UA500490/2020/502624.
Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання додаткових документів, які підтверджують Інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема шляхом надання додаткових документів, витребуваних згідно вимоги митниці, таких як:
виписки з бухгалтерської документації продавця стосовно формування вартості товару на заявлених комерційних умовах поставки;
висновки про якісні та вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
прайс-листи від виробника;
декларацію країни-експортеру.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом митну вартість товарів №1 скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України, з огляду на відсутність у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 Митного кодексу України.
Для визначення митної вартості оцінюваних товару №1 використано актуальну на дату оцінки товару митну вартість, що наявна у митниці ДФС згідно ПІК «Цінова інформація при визначенні митної вартості» ЄАІС ДФС: 4.66 дол.США за 1 кг
Числове значення митної вартості товару №1 становить 1 616 029,9625 грн. або 56 963,8400 дол.США за курсом НБУ.
Відповідно до цього, Поліською митницею Держмитслужби винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2020/00992, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №UA204020/2020/034769.
Причиною відмови зазначено, що митна вартість товару не може бути визнана за вартістю, визначеною декларантом щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з відсутністю у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та неподанням декларантом додаткових документів, витребуваних органом доходів і зборів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині третій статті 53 Митного кодексу України. Прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № №UA204020/2020/000214/2 від 24.11.2020.
Випуск товару у вільний обіг здійснено за МД від 25.11.2020 №UA204020/2020/034806, з врахуванням частини 7 статі 55 Митного кодексу України.
Не погоджуючись із прийнятими митним органом рішеннями, TзOB “Морган Феніче” звернулося з позовом до суду з метою захисту свого порушеного права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у митного органу були обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості, оскільки надані митному органу документи не підтверджували загальної суми всіх платежів, які здійснені або повинні бути здійснені покупцем ввезеного товару продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця, що в свою чергу було правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта та надавало митниці, за вищеописаних обставин, право вчиняти послідовні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
Суд вважав, що оскільки декларантом не надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості ввезеного товару, позивачу правомірно відмовлено у митному оформленні товару за заявленою ним митною вартістю відповідно до вимог митного законодавства.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що відповідає дійсним обставинам справи з оцінкою первинних документів. Аналізуючи доводи апеляційної скарги та оцінюючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, частиною першою статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до частин третьої і четвертої статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з частинами п`ятою і шостою статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статті 64 цього Кодексу (частина восьма статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до частин першої і другої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно частин першої та другої статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, частиною другою статті 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з приписами частин першої та другої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої та третьої статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).
Так, частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
На виконання частини 2 ст. 53, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
Частинами 5,6 статті 52 Митного кодексу передбачено, що Декларація митної вартості подається у разі:
1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;
2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;
3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.
6. В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.
Частинами 10, 11 статті 58 вказаного кодексу, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем:
а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;
б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;
в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням…
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню:
1) плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання;
2) витрати на транспортування після ввезення;
3) податки, які справляються в Україні.
Так, матеріалами справи підтверджується, що 24.11.2020 за митною декларацією №UA204020/2020/ 034769 декларантом ТзОВ «Морган Феніче» заявлено до митного оформлення товари: товар №1 «Матеріал нетканий з поліпропілену» за рівнем митної вартості 2,42 USD/кг, ввезені ТзОВ «Морган Феніче». Товари заявлено на комерційних умовах поставки FOB Shanghai. 
Позивач під час митного оформлення надав відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару, зокрема: сертифікат якості від 06.10.2020; пакувальний лист №MDF2004 від 06.10.2020, Рахунок-фактура (інвойс) №MDF2004 від 06.10.2020; Коносамент №MDFB20100994 віл 12.10.2020, автотранспортна накладна 501 від 18.11.2020, акт про проведення огляду (переогляду) товарів №UA500110/2020/001496 від 19.11.2020; Рахунок-фактура про надання транспортно- експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги 1120 від 23.11.2020; Зовнішньоекономічний договір (контракт) 01082017JM від 01.08.2017; акт зважування 122617 від 19.11.2020. 
Сертифікат походження з КНР №20С3304С0027/00007 та банківську виписку про грошовий переказ позивачем долучено до адміністративного позову.
При проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за вказаною вище митною декларацією, посадовою особою відповідача встановлено, що у документах, наданих декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів у відповідності до частини 2, 3 статті 53 Митного кодексу України, містяться не всі дані відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.
Митний орган володіючи інформацією щодо рівнів митної вартості товарів, схожих за призначенням, країною виробництва тощо, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів: Товар №1 (МД від 28.09.2020 №UA500490/2020/502624 - 4,66 USD/кг), з метою підтвердження інформації щодо заявленої митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою надати додаткові документи:
виписки з бухгалтерської документації продавця стосовно формування вартості товару на заявлених комерційних умовах поставки;
висновки про якісні та вартісні характеристики, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
прайс-листи від виробника;
декларацію країни-експортеру.
Також декларанта повідомлено, що у відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
За результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 МКУ) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 Митного кодексу України, митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої-четвертої статті 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім цього, слід погодитись із судом першої інстанції, що обов`язок доведення митної вартості ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 804/16271/15, від 15 травня 2018 року № 809/1260/17.
Базис FOB (Free on Board – Вільно на борту) відноситься до термінів групи F і регулює договірні відносини, за яких продавець не оплачує основне перевезення товару. Термін використовується лише для водного транспорту.
За умов поставки FOB відповідальність за вантаж переходить від продавця на покупця після розміщення вантажу на борту судна, основне перевезення (морський фрахт) оплачує покупець.
Окрім того, на підтвердження існування обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів Поліська митниця вказала на те, що заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання додаткових документів, які підтверджують Інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема шляхом надання додаткових документів, витребуваних згідно вимоги митниці.
Колегія суддів надала оцінку поданим декларантом документам та вважає, що Поліська митниця Держмитслужби, направляючи електронне повідомлення, зазначила з яких підстав та які вимагає подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а також документів, які на думку позивача можуть підтвердити заявлену митну вартість. Однак, на вимогу митного органу декларант додатково подав митному органу лише: прайс-лист, лист продавця, висновок про вартісні характеристики.
Колегія суддів вважає, що у відповідача були обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товару, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості поданого до митного оформлення товару - товар №1 «Матеріал нетканий з поліпропілену» за рівнем митної вартості 2,42 USD/кг, оскільки митний орган володів інформацією щодо рівнів митної вартості товарів, схожих за призначенням, країною виробництва тощо (товар №1 (МД від 28.09.2020 №UA500490/2020/502624 - 4,66 USD/кг).
Долучений позивачем Контракт №01082017JМ від 01.08.2017 року вказує про встановлення поставки товару на умовах FOB Shanghai or CIF Odessa Ukraine( Inkoterms 2010). 
FOB англ. Free On Board, або Франко борт — термін інкотермс 2000 та 2010, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. 
Базис FOB (Free on Board – Вільно на борту) відноситься до термінів групи F і регулює договірні відносини, за яких продавець не оплачує основне перевезення товару. Термін використовується лише для водного транспорту.
Вказана умова заперечує доведення позивачем факту оплати за поставлений товар, оскільки долучена до матеріалів справи виписка щодо переказу коштів на суму 26037, 12 доларів США не є належним доказом без долучення квитовки. 
Квитовка - процедура встановлення відповідності між оплатою і підтверджуючим документом щодо дати та годин проведеної банківської операції.
Покликання апелянта на п. 7.2 Контракту за яким, вартість упаковки складає 0,001% від комерційної вартості товару та включена у вартість товару заперечується судом, оскільки долучені копії рахунків встановлюють чисту вартість поставленого товару, що становить 2,13 доларів за кілограм у загальній сумі 26037,12 доларів США, що заперечує митну вартість товару, визначену позивачем у розмірі 2,42 доларів США/кг ( а.с. 28-29,35) 
Крім того, долучений до матеріалів справи примірник комерційного інвойсу від 6 жовтня 2020 року за № MGF 20004 вказує на продаж товару – нетканного матеріалу з визначеною вагою нетто- 12224 кг і загальною вартістю 26037,12 доларів США ( а.с. 25,26).
Долучений примірник перекладеного пакувального листа від 6 жовтня 2020 року за № MGF 20004 вказує на масу брутто, що становить 12 883 кг( а.с.29).
Вказані документи є невід`ємною частиною контракту та визначені умовами п.7.3 угоди. 
Вказані документи повністю заперечують твердження апелянта, про складові пакувальних матеріалів в зяавленій митній вартості товару. 
Зазначені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції вказують на наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості, оскільки надані митному органу документи не підтверджували заявленої митної вартості товарів, викликали обґрунтований сумнів, позивачем на підтвердження заявленої митної вартості не було подано у повному обсязі витребуваних документів, а наявні документи  .
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що в оскаржуваних рішеннях митний орган навів достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, вказано джерела інформації, що використовувались відповідачем для визначення митної вартості, зазначено послідовність застосування методів визначення митної вартості та причини, через які не був застосований метод, що передує методу, обраному митним органом. А рішенням про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару передувала процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як це встановлено частиною четвертою статті 57 цього Кодексу, а також витребувано відомості на підтвердження митної вартості вказаного товару.
За наявності обґрунтованого сумніву у правильному визначенні митної вартості товару у зв`язку з відсутністю у наданих декларантом документах, що дозволяють чітко ідентифікувати оцінюваний товар відомостей про об`єктивні і достовірні дані на підтвердження митої вартості імпортованого товару за ціною договору, у відповідача були правові підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, однак позивач на його вимогу їх в повному обсязі не надав.
За таких обставин, суд погоджується з відповідачем, що документи, надані позивачем до митної декларації, не містять достатньої інформації щодо заявленої вартості товару, а враховуючи ненадання декларантом додаткових документів в повному обсязі на пропозицію митного органу, дії відповідача щодо коригування є цілком правомірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, суд прийшов до висновку про наявність у відповідача обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, а відтак і правильності визначення митної вартості.
З огляду на встановлені судом обставини справи, оскільки надані митному органу документи не містили достатніх даних для визначення заявленої митної вартості, митним органом правомірно прийнято оскаржуване рішення 1.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
                                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морган Феніче» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31.12.2021 року у справі № 460/4809/21 – без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 25 липня 2022 року