ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4120/22 Справа № 204/6036/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       01 червня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,
        суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю., 
за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу адвоката Осипова Сергія Олексійовича, який діє в інтересах  ОСОБА_1 , на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу , -
В С Т А Н О В И В : 

       У серпні 2022 року ОСОБА_1 ВМ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій просив розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 20 грудня 1985 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районну м. Дніпропетровська, актовий запис № 2108. 
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що від шлюбу вони з відповідачкою мають повнолітніх дітей. Сімейне життя між ними не склалося через різні погляди на життя та втрату почуття любові. Вони неодноразово намагалися зберегти сім`ю, проте всі спроби були марними. Фактично шлюбно - сімейні відносини та ведення спільного господарства припинено з кінця 2011 року. Позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу та примирення з відповідачем є неможливим та суперечить інтересам сім`ї. 
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 20 грудня 1985 року у відділі запису актів громадського стану Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 2108, розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  судові витрати у розмірі 908 грн.
       В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не дано сторонам у справі строк на примирення та зроблено передчасно висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга у даній справі підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що сторони разом не проживають з кінця 2011 року - початку 2012 року. Відповідачка більшість часу проживає в Сполучених Штатах Америки та має посвідку на проживання в США, як і всі члени їхньої сім`ї. На даний час в кожного з них своє життя і їх нічого не пов`язує, шлюб носить формальний характер.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 20 грудня 1985 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано в Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районну м. Дніпропетровська, актовий запис № 2108, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 20 грудня 1985 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 ». Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей.
       Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
       Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
       Положеннями частин 3,4 сатті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 10,11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
       Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
       Згідно частини 1 статті 110 СК України право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу позов належить одному із подружжя.
       Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
       Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом першої інстанції не дано сторонам у справі строк на примирення, у зв*язку з чим висновок про наявність підстав для розірвання шлюбу є передчасним, колегія суддів не може взяти до уваги, зважаючи на те, що матеріалами справи встановлено, що фактичні шлюбні віносини між сторонами у справі припинилися задовго до звернення позивача до суду з даним позовом.
       Посилання апелянта на те, що сторонам слід було надати строк на примирення, не може бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції у зв*язку з тим, що відповідач постійно мешкає у США, тому зазначена процесуальна дія мала би формальний характер. 
       Колегія суддів окремо зауважує, що сама по собі наявність у сторін дітей від шлюбу не може бути підставою для відмови у його розірванні.
       За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а відмова суду першої інстанції у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_2 до шлюбу проти його волі.
       Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  адвоката Осипова Сергія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2022 року  залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Судді:         Н.М. Деркач

       М.М. Пищида

               І.Ю. Ткаченко