ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

05 липня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/2139/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання – Чеголя Є.О.
за участю:
від Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - Дусь Ю.Л.
Представник Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-24» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-24»
на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 
по справі №916/2139/21  
за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси»  
до відповідача Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-24»
про стягнення заборгованості за спожиту  теплову енергію у загальному розмірі 903  727, 43 грн. 

суддя суду першої інстанції – Демешин О.А.           
місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області. 
повний текст рішення складено та підписано: 30.11.2021.

ВСТАНОВИВ:

22.07.2021 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (далі – Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» (далі – Відповідач)  про стягнення  903727,43 грн. боргу за спожиту теплову енергію (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30.09.2021).
Позов ґрунтується на тому, що на виконання договірних зобов`язань, Позивач постачав теплову енергію Відповідачу, проте останнім, в порушення зобов`язань, визначених у п. 3.2.2., 6.2., 6.3., 6.4 Договору, оплата за спожиту теплову енергію не сплачувалась у повному обсязі. Внаслідок цього Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі  903727,43 грн. Стягнення вказаного боргу є предметом спору по цій справі.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 позов задоволено.
Стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» 903727,43 грн. боргу за спожиту теплову енергію та 13555,91  грн. судового збору.
В мотивах прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що обсяги спожитої Відповідачем підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями відповідних звітів за спожиту теплову енергію, що надавались Відповідачем Позивачу. 
Приймаючи до уваги здійснення Відповідачем часткового погашення заборгованості, станом на момент вирішення спору розмір його боргу перед Позивачем за спожиту теплову енергію становить 903   727,43грн.  
Крім того, місцевим господарським судом відхилено посилання Відповідача на необхідність застосування постанови НКРЕКП №1943 від 07.11.2016 при розрахунку боргу за спожиту теплову енергію в період з листопада 2020р. по квітень 2021р. – оскільки ця Постанова в зазначений період не діяла, так як втратила чинність в січні 2020року.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням Житлово-будівельний кооператив «Іллічівський-24» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати частково рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/2139/21 від 25.11.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» у частині стягнення заборгованості у сумі 81241,01 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги. 
Відповідач не заперечує обсяги спожитої теплової енергії, проте, не погоджується з тарифом, який було застосовано Позивачем.
Скаржник посилається на пункт 3 перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким встановлено, що Договори про надання житлово-комунальних послуг, укладені до 01.05.2019, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Крім цього, скаржник посилається на роз`яснення Міністерства розвитку громад та території України «Щодо застосування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам за ці послуги в умовах перехідного періоду» від 08.01.2020.
Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», скаржник вважає, що нарахування боргу за теплопостачання слід було здійснювати по тарифу, який діяв до 01.05.2019, а саме – по тарифу, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) №1943 від 07.11.2016 – в розмірі 1223, 43грн. за Гкал (зПДВ) та надав власний розрахунок заборгованості у розмірі 81241,01 грн.
Процесуальний рух справи у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 у справі №   916/2139/21.
Призначено справу №  916/2139/21 до розгляду на 22.03.2022 о 15:00 год.           
28.02.2022, враховуючи наявну загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду та працівників суду, та на підставі рішення Ради суддів України № 9 від 24.02.2022, в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду видано наказ «Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного часу» №6-ОД, яким, зокрема:
- зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України;
- рекомендовано учасникам справи утриматися від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням засобів електронного зв`язку (підсистеми «Електронний суд», офіційної електронної пошти суду).
У зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану та з метою забезпечення безпеки відвідувачів та працівників суду, розгляд судової справи №916/2139/21, призначений на 22.03.2022, не відбувся.
Наказом Голови Південно-західного апеляційного господарського суду «Про особливий режим роботи Південно-західного апеляційного господарського суду» № 10-ОД від 13.05.2022, зокрема, визнано таким, що втратив чинність наказ № 6-ОД від 28.02.2022.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи №  916/2139/21 відбудеться 05.07.2022 о 15:00 год. 
У судовому засіданні 05.07.2022 представник Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заперечував щодо доводів та вимог апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 залишити без змін.
Представник Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.
05.07.2022 до суду апеляційної інстанції від Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що Голова кооперативу, була вимушена тимчасово виїхати з міста Одеси, проте бажає особисто приймати участь у розгляді справи.
В судовому засіданні Позивач заперечував проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи. 
Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки: 
Відповідно до частини одинадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
В силу приписів ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Судова колегія також враховує, наступне:
1) Голова Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» - Птащук А.О. не була позбавлена права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів;
2) Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 явка представників учасників справи обов`язковою не визнавалась.
3) Колегією суддів надавався час учасникам судового провадження на надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі. Житлово-будівельний кооператив «Іллічівський-24» є скаржником по справі, а отже в апеляційній скарзі ним викладено доводи, з яких він не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність перенесення розгляду справи в силу положень чинного ГПК України.
4) Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
Враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає клопотання Житлово-будівельного кооперативу «Іллічівський-24» про відкладення розгляду справи необґрунтованим, що виключає можливість його задоволення.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
20.08.2007 року між Комунальним підприємством «Теплопостачання міста Одеси» та Житлово-будівельним кооперативом «Іллічівський-24» було укладено договір № 1213 на постачання теплової енергії, відповідно до умов якого Позивач зобов`язався постачати Відповідачу теплову енергію на опалювання і гаряче водопостачання на об`єкт по проспекту Добровольського, 122, а Відповідач зобов`язався оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.
Пунктом 10.1. договору передбачалось, що він набуває чинності з 20 серпня 2007року та діє до 19 липня 2008року.
Відповідно до пункту 10.2. вказаний договір припиняв свою дію у випадках:
- закінчення строку на який його було укладено; 
- взаємної згоди сторін про його припинення;
- прийняття рішення господарським судом;
- ліквідації будь-якої із сторін.  
Пунктом 10.4. договору було встановлено, що він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії  про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.
Позов ґрунтується на тому, що на виконання договірних зобов`язань, Позивач постачав теплову енергію Відповідачу, проте останнім, в порушення зобов`язань, визначених у п. 3.2.2., 6.2., 6.3., 6.4 Договору, оплата за спожиту теплову енергію не сплачувалась у повному обсязі. Внаслідок цього у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем в розмірі  903727,43 грн. Стягнення вказаного боргу є предметом спору по цій справі.
Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Згідно частини першої ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами частини першої статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Положеннями пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1, 3 статті 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
За приписами частини першої статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.  
Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Вищевказане цілком кореспондується з положеннями статті 275 Господарського кодексу України, згідно якої за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. 
Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Обсяги спожитої Відповідачем підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями відповідних звітів за спожиту теплову енергію, що надавались Відповідачем Позивачу.
Відповідач згоден з обсягами спожитої теплової енергії, однак вважає, що Позивач безпідставно та незаконно нарахував суму боргу за спожиту теплову енергію з урахуванням тарифів, що діяли після 01.05.2019року.
На думку Відповідача, при розрахунку вартості спожитої ним теплової енергії слід було виходити з розміру тарифу, що діяв до 01.05.2019р.  і був встановлений Постановою НКРЕКП №1943 від 07.11.2016 року – в розмірі 1223,43грн. за 1Гкал (з ПДВ).   
Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать  послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.6 цього Закону виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії – є теплопостачальна організація.
Частиною 1 статті 14 (Особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку) Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що:    
« 1. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:
1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;
2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;
3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.»
Пунктом 3 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України № 2454-VIII від 07.06.2018р. Про внесення змін до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» щодо термінів застосування фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері комерційного обліку теплової енергії та водопостачання та до розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо уточнення порядку введення в дію Закону») було встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Пунктом 42 Закону України від 30.03.2020р. № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» у   пунктах 3   та   4   розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Відомості Верховної Ради України, 2018 р., № 1, ст. 1, № 23, ст. 211) слова «протягом одного року з дати введення в дію цього Закону» та «протягом одного року з дня введення в дію цього Закону» було замінено словами і цифрами «протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України».
Законом України № 1060 від 03.12.2020 (набрав чинності з 01.05.2021 і не діяв в період за який нарахована сума позовних вимог) «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» пункт 3 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» викладено в наступній редакції:
« 3. Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.»
Таким чином, приймаючи до уваги, що предметом спору по справі є стягнення боргу за поставлену теплову енергію в період  листопада 2020р. по квітень 2021р. включно, - при вирішенні спору слід застосовувати положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які були чинними у вказаний період. 
З огляду на те, що співвласниками будинку №122 по проспекту Добровольського м.Одеси у спірний період не було прийнято рішення щодо того щодо укладання нового Договору з передбачених частиною 1 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» враховуючи  нову модель організації договірних відносин з КП «ТМО»,  та те, що будь-якого з таких договорів укладено не було – договір від 20.08.2007 № 1213 на постачання теплової енергії, укладений між КП «Теплопостачання міста Одеси» та Житлово-будівельним кооперативом «Іллічівський-24» (Відповідач) в період з листопада 2020р. по квітень 2021р. був діючим і діє по цей час.
Чинність вищевказаного договору не заперечується сторонами по справі.
Судова колегія також зазначає, що укладений між сторонами договір № 1213 від 20.08.2007, є саме договором постачання теплової енергії, а не договором надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення. 
За приписами статті 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Так, відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими, органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Згідно зі статтями 189, 191 Господарського кодексу України та статтями 10, 11 Закону України “Про ціни і ціноутворення” суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про теплопостачання» діяльність у сфері теплопостачання підлягає державному регулюванню. У статті 1 Закону України “Про теплопостачання” визначено, що тариф (ціна) на теплову енергію - це грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.
Пунктом 6.1 вищезазначеного договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі до встановлених тарифів на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації. 
Посилання Відповідача, що при розрахунку вартості спожитої ним теплової енергії слід було виходити з розміру тарифу, що діяв до 01.05.2019 і був встановлений Постановою НКРЕКП №1943 від 07.11.2016 року – в розмірі 1223,43грн. за 1Гкал (з ПДВ), колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.
За змістом Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону (в редакціях Законів України від 07.06.2018 № 2454-VIII, від 17.03.2020 № 533-IX, від 30.03.2020 № 540-IX), договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. При цьому співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Отже, до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України окремо для різних моделей організації договірних відносин, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, як для споживачів багатоквартирних будинків, так і для споживачів приватного сектору, на тих самих умовах. Відповідно, в умовах дії “старих” договорів про надання комунальних послуг, до споживачів застосовуються тарифи, зокрема, на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які встановлювалися уповноваженими органами до 01.05.2019 (до введення в дію Закону). Тарифи на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, які встановлені уповноваженими органами після введення в дію Закону №2189 від 09.11.2017 (після 01.05.2019р.) можуть застосуватися до споживачів комунальних послуг виключно за умови укладання з ними нових договорів про надання відповідних комунальних послуг за правилами, визначеними Законом. 
Разом з тим, зазначене не стосується тарифів на теплову енергію у разі укладення договорів купівлі-продажу теплової енергії.
Виходячи з того, що між сторонами у справі не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, та укладено саме договір на постачання теплової енергії, до якого в силу вимог частини другої статті 712 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, 
Постановою НКРЕКП від 14.01.2020 №91 у першій редакції (набрала чинності 17.01.2020) установлено КП «Теплопостачання міста Одеси тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1473,04 грн. /Гкал (без ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 17.03.2020 №633 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 січня 2020 року № 91» (набрала чинності 18.03.2020) установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1228,91 грн. /Гкал (без ПДВ), що з ПДВ становить 1474,69 грн. Також установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на послугу з постачання теплової енергії для потреб населення на рівні 1474,69грн./Гкал (з ПДВ).
Постановою НКРЕКП від 30.11.2020 №2258 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 січня 2020 року № 91» (набрала чинності 01.12.2020) установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення на рівні 1511,62 грн./Гкал (без ПДВ), що з ПДВ становить 1813,94 грн. Також установлено КП «Теплопостачання міста Одеси» тарифи на послугу з постачання теплової енергії для потреб населення на рівні 1813,94 грн./Гкал з ПДВ.
Таким чином, Позивачем вірно розраховано суму, що підлягає до стягнення за спожиту Відповідачем теплову енергію, виходячи з тарифів, що були чинними в відповідні періоди, а саме:   
-          за спожиту теплову енергію у листопаді 2020року по тарифу, встановленому Постановою НКРЕКП №91 від 14.01.2020р. в редакції Постанови НКРЕКП №633 від 17.03.2020р., у розмірі 1474,69грн. за 1Гкал з ПДВ;
-          за спожиту теплову енергію у грудні 2020р. – квітні 2021р. по тарифу, встановленому  Постановою НКРЕКП №91 від 14.01.2020р. в редакції Постанови НКРЕКП № 2258 від 30.11.2020р., у розмірі 1813,94грн. за 1Гкал з ПДВ.          Крім того, місцевим господарським судом вірно прийнято до уваги здійснення Відповідачем часткового погашення заборгованості, станом на момент вирішення спору розмір боргу перед Позивачем за спожиту теплову енергію становить 903  727,43грн.  
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову у повному обсязі.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2139/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 по справі №916/2139/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-24» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2021 у справі №  916/2139/21 – залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Житлово-будівельний кооператив «ІЛЛІЧІВСЬКИЙ-24». 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 06.07.2022.

Головуючий суддя                                                                      Філінюк І.Г.

Суддя                                                                                           Поліщук Л.В.

Суддя                                                                                           Богатир К.В.