ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 420/6359/19
адміністративне провадження № К/9901/25565/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу №  420/6359/19
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроборд» до Головного управління ДПС в Одеській області (правонаступник Головне управління ДФС в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду (суддя: О. Я. Бойко) від 10 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: І .О. Турецька, Л. В. Стас, Л.  П.  Шеметенко) від 16 липня 2020 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У жовтні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроборд» (далі - ТОВ «Євроборд», товариство, позивач) звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ГУ ДФС в Одеській області) в якому просило визнати протиправними та скасувати такі податкові повідомлення-рішення: 
- від 16 липня 2019 року № 0023641307 про збільшення  податку на доходи з фізичних осіб на суму податкового зобов`язання - 12 952,42 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 9 231,61 грн.;
- від 15 липня 2019 року № 0033541401 про збільшення податку на прибуток на суму податкового зобов`язання - 1 196 838 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 299 209 грн;
- від 15 липня 2019 року № 0033521401 про збільшення податку на додану вартість на суму податкового зобов`язання - 432 978 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 108 245 грн;
- від 16 липня 2019 року № 0023711307 про збільшення військового збору на суму податкового зобов`язання 884,73 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями  на суму 629,34 грн.
2. Позов обґрунтовано тим, що позивач не погоджується з висновками в акті перевірки податкового органу, вважає, що вони мають характер припущень та є необґрунтованими, оскільки реальність здійснення господарських операцій досліджувалася відповідачем не на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій, а ґрунтується виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.
Позивач також зазначає, що сумнівність господарських операцій по зазначеним в акті перевірки контрагентам відповідач обґрунтовує виключно з посиланням на інформацію, викладену в інформаційних базах даних фіскального органу. Однак інформаційні бази даних фіскального органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ГУ ДФС в Одеські області не є належними доказами. Крім того, факт здійснення господарської операції повинен досліджуватися безпосередньо між учасниками самої господарської операції. У встановленому законом порядку договори та податкова звітність позивача недійсними не визнавалися, зустрічні звірки не поводилися. В акті відсутні докази на підтвердження недобросовісності позивача. Одним з видів діяльності позивача є КВЕД 73.11. рекламні агентства, який включає забезпечення повного набору рекламних послуг за допомогою власних можливостей або на договірній основі. До перевірки позивач надав всі первинні документи. Реальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами підтверджується первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які характерні для такого роду господарських операцій.
Також позивач вважає, що відповідач протиправно донарахував податок на доходи фізичних осіб на підставі висновку податкового органу в акті перевірки про те, що водії використовували витрати позивача на паливно мастильні матеріали для своїх потреб, що є додатковим благом. Позивач не погоджується з даним висновком та зазначає, що факт заправки водія у вихідний день не є достатньою підставою вважати, що водій використовував автомобіль у власних інтересах. Факт використання автомобіля у робочий час підтверджується первинними документами.
Крім того, позивач зазначає, що оскільки, на його думку, підстав для включення до складу оподаткованого доходу працівників витрат на використане паливо немає, то і відсутні підстави для нарахування військового збору.
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 16 липня 2019 року № 0023641307 про нарахування податку на доходи з фізичних осіб на суму 12952,42 грн. та застосування штрафної санкції на суму 9231, 61 грн.
Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 16 липня 2019 року № 0023711307 про донарахування військового збору на суму 884,73 грн. та застосування фінансових санкцій на суму 629,34 грн.
У задоволенні вимог про скасування податкових повідомлень-рішень № 0033541401 про збільшення податку на прибуток на суму податкового зобов`язання - 1 196 838 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 299  209 грн, а також № 0033521401 про збільшення податку на додану вартість на суму податкового зобов`язання - 432 978 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 108  245 грн. відмовлено.
4. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року скасовано в частині відмови в задоволенні вимог ТОВ «Євроборд» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за № 0033541401 та за № 0033521401.
Ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15 липня 2019 року № 0033541401 про збільшення податку на прибуток на суму податкового зобов`язання - 1 196 838 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 299 209 грн;
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 15 липня 2019 року № 0033521401 про збільшення податку на додану вартість на суму податкового зобов`язання - 432 978 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 108 245 грн;
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року залишено без змін.
5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 06 жовтня 2020 року від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області, скаржник) до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року та прийняти нове рішення, яким у задоволення позову відмовити.
6. Після усунень недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року клопотання ГУ ДПС в Одеській області про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено ГУ ДПС в Одеській області строк на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі № 420/6359/19. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року у справі №  420/6359/19. Установлено десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
7. 15 грудня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а судове рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
8. Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що основним видом діяльності ТОВ «Євроборд», відповідно до довідки ЄДРПОУ - 73.11 Рекламні агентства.
10. ГУ ДФС в Одеській області у травні-червні 2019 року проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Євроборд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, відповідно до затвердженого переліку питань документальної перевірки, за результатами якої складено акт від 19 червня 2019 року №  1176/15-32-14-01/32970981, яким встановлено наступні порушення:
- підпунктів 14.1.13, 14.1.31, 14.1.36,14.1.185 пункт 14.1 статті 14 Податкового кодексу України;
- пунктів 44. 1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України;
- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України;
- частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;
- пунктів 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року №88, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1 196 838 грн.;
- пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що стало підставою для заниження податку на додану вартість на загальну суму 453 811 грн;
- статті 51, пункту 119.2 статті 119, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що виразилося в порушенні ведення податкової звітності;
- підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.2 пункту 163.1, підпунктів 163.2.1, 163.2.2 пункту 163.2 статті 163; підпункту 164.2.17 пункту 164.2, пункту 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.2 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, що призвело до збільшення податку на доходи з фізичних осіб у сумі 12 952,42 грн;
- підпунктів 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, підпунктів 168.1.1, 168.1.5 пункту 168 статті 168, пункту 171.2 статті 171, що стало підставою для збільшення військового збору на суму 884,73 грн;
- пункту 153.2 статті 153, підпунктів 164.1 .1, 164.1.2 пункту 164.1, статті 164 Податкового кодексу України;
11. В акті податкової перевірки контролюючого органу зазначено, зокрема те, що ТОВ «Євроборд» уклало з комунальними підприємствами міста та області договори на тимчасове користування місцями для розташування рекламних засобів. Далі, вказується, що у даного товариства на балансі, в складі основних фондів, наявні рекламні конструкції, у кількості 113 штук, які потребують постійного обслуговування: зміни широкоформатного печатного матеріалу, зачищення, ротації, іншого технічного обслуговування, що вимагає замовлення та отримання позивачем відповідних послуг. Податковим органом не заперечується наявність необхідної первинної документації, що підтверджує факт отримання послуг.
Водночас на підставі даних ІС «Податковий блок», «Архів електронної податкової звітності», Єдиного реєстру податкових накладних, даним суб`єктом владних повноважень робиться висновок, що послуги позивачем фактично отримані, але безоплатно від невідомих осіб, адже офіційні постачальники займалися іншими видами діяльності аніж надання послуг з друку реклами та іншими рекламними послугами. За всіма контрагентами, як указав контролюючий орган,  встановлений обрив ланцюга по придбаним та реалізованим послуг.
12. Подані ТОВ «Євроборд», на адресу ГУ ДФС в Одеській області, заперечення на акт, а також скарга, на адресу ДФС України, в порядку статті 56 Податкового кодексу України, про скасування, прийнятих податкових повідомлень-рішень - залишилися без задоволення.
13. За результатами виявлених порушень ГУ ДФС в Одеській області прийняло наступні податкові повідомлення-рішення:
від 16 липня 2019 року № 0023641307 про збільшення  податку на доходи з фізичних осіб на суму  податкового зобов`язання - 12 952,42 грн. та за  штрафними (фінансовими)  санкціями на суму 9 231, 61 грн.;
від 15 липня 2019 року № 0033541401 про збільшення податку на прибуток на суму податкового зобов`язання - 1 196 838 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 299 209 грн;
від 15 липня 2019 року № 0033521401 про збільшення податку на додану вартість на суму податкового зобов`язання - 432 978 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму - 108 245 грн;
від 16 липня 2019 року № 0023711307 про збільшення військового збору на суму податкового зобов`язання 884,73 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 629,34 грн.
14. Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з цим позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Відмовляючи у задоволенні вимог, які стосувалися протиправного збільшення податку на прибуток та податку на додану вартість, суд першої інстанції виходив із неможливості фактичного надання контрагентами позивача рекламних послуг, за наявним у них трудовим і матеріальним ресурсом та дійшов висновку про штучний (уявний) характер документально оформленої послуги.
16. Суд вважав, що на користь його правового висновку, свідчить позиція Верховного Суду у постанові від 19 березня 2019 року у справі 2а-3789/11/1070 за подібними правовідносинами. Так, зокрема, у цій постанові, на думку суду першої інстанції, Верховний Суд за проведеним аналізом господарських операції, указав, «що надання постачальником послуг за договорами не підтверджується щодо реального часу здійснення таких операцій, міст знаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого виду діяльності, оскільки маркетингові та мерчандайзингові послуги потребують значних зусиль та затрат, тривалого часу для їх надання, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів у контрагента позивача».
17. Задовольняючи вимоги щодо протиправності збільшення податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд погодився з позицією платника податків, що заправка і використання (списання) пального - різні господарські операції. Зокрема, суд зауважив, що заправка автомобіля у вихідний день не є беззаперечним фактом того, що автомобіль використовувався в особистих інтересах, адже наведене повинно бути підтверджено первинними документами. Окрім того, в акті перевірки не зазначені належні та допустимі докази того, що водії використовували паливно - мастильні матеріали на свої потреби.
18. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками місцевого суду, окрім вимог, які стосувалися протиправного збільшення податку на прибуток та податку на додану вартість та у цій частині задовольнив позовні вимоги, зазначивши про обґрунтованість доводів позивача, що послуги, які йому надавалися постачальниками: ТОВ «Нью - Фінанс», ТОВ «Селезія», ТОВ «Делівері Груп», ТОВ «Юнівест- Інвест», ТОВ «Виолент Юг», ТОВ «Хімпромінвест - ЖВВ», ТОВ «Сайленс Прайм», ТОВ «Промконект», ТОВ «Логотіп», ТОВ «Євроалмаз Холдінг», ТОВ «Імпорт Офіс Груп», ТОВ «Нормінг», ТОВ «Оксамитовий сезон і КО», ТОВ «Тамсен», ТОВ «Маркетинг група», ТОВ «Хронографсіті» не є рекламними.
19. Судом зауважено, що саме для надання ТОВ «Євроборд» рекламних послуг, були замовлені роботи з широкоформатного друку рекламного матеріалу, ротації на рекламних конструкціях (заміна рекламних плакатів одного сюжету на рекламні плакати іншого сюжету), а також послуги з  технічного обстеження об`єктів реклами, тому надання таких послуг, не потребує технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів. Окрім того, суд першої інстанції не перевірив доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача права займатися таким видом діяльності, як надання рекламних послуг, оскільки відомості з ЄДР, свідчать про зворотне.
20. Окрім того, суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції повинен був звернути увагу, а також перевірити доводи контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача права займатися таким видом діяльності, як надання рекламних послуг, оскільки відомості з ЄДР, свідчать про зворотне, оскільки одним із видів діяльності контрагентів позивача: ТОВ «Нью - Фінанс», ТОВ «Селезія», ТОВ «Делівері Груп», ТОВ «Юнівест- Інвест», ТОВ «Промконект» ТОВ «Логотіп», є рекламні агентства, тобто надання повного набору рекламних послуг. Далі, ТОВ «Сайленс Прайм», яке надавало ТОВ «Євроборд» послуги з широкоформатного друку рекламного матеріалу, займається таким видом діяльності як виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг.
21. Особливу увагу суд першої інстанції приділив невідповідності придбаних та реалізованих товарів (обрив ланцюга) контрагентами позивача та вважав, що дані обставини у своїй сукупності свідчать про штучне формування витрат та податкового кредиту. Проте, суд апеляційної інстанції, дослідивши дані доводи, встановив, що дійсно більшість контрагентів позивача займалися оптовою торгівлею. Проте, ГУ ДПС в Одеській області не вказало, які спочатку товари або послуги повинні бути придбані для надання в подальшому послуг з широкоформатного друку рекламного матеріалу, ротації на рекламних конструкціях (заміна рекламних плакатів одного сюжету на рекламні плакати іншого сюжету),  а також послуги з технічного обстеження об`єктів реклами.
22. Також переконливим аргументом в цій спірній ситуації є те, що усі постачальники послуг зареєстрували податкові накладні, за виключенням ТОВ «Хімпромінвест - ЖВВ», що відповідно позбавило ТОВ «Євроборд» віднести сплачені за послуги суми до податкового кредиту. Окрім того, з 01 січня 2017 року податковим законодавством унормовано, що факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН свідчить про те, що контролюючим органом вже перевірено податкову чистоту господарської операції, оскільки під час проведення такої реєстрації, контролюючий орган перевіряє ризики порушення норм податкового законодавства, а у разі їх підтвердження, має право зупинити та/або відмовити у реєстрації податкових накладних.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
23. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
24. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є: 
пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - судом апеляційної інстанції не застосовано висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, а отже відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ЄВРОБОРД». Скаржник зазначає, що наявна аналогічна судова практика по однотиповим правовідносинам, а відтак рішення суду з урахуванням викладених висновків підлягають відступлення від практики Верховного Суду, так як йде у всупереч актуальній практиці Верховного Суду, а саме у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 823/1389/16, від 24 березня 2020 року у справі № 260/410/19, від 03 березня 2020 року у справі № 140/2715/18, від 10 квітня 2020 року у справі №  816/4409/15, від 31 березня 2020 року у справі № 824/434/15-а, від 21 лютого 2020 року у справі №  826/17443/15, від 16 квітня 2020 року у справі № 826/7760/15, від 18 березня 2020 року у справі № 826/8114/15, від 19 березня 2019 року у справі № 2а-3789/11/1070.
пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу. 
пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
25. Скаржник, звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що операції від суб`єктів господарської діяльності з контрагентами не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення, місцезнаходження майна, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого обсягу документально оформлених операцій.
26. Водночас, ГУ ДПС наголошує на відсутність реального здійснення господарських відносин ТОВ «Євроборд» з контрагентами, з урахуванням часу, місця знаходження, обсягу матеріальних ресурсів, трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт послуг.
27. Разом з цим, відповідачем встановлено нереальність операцій з постачання товарів/послуг, які не вироблялись/надавались в обсязі зазначеному у складених документів, та/або неможливості їх реального постачання у зв`язку з відсутністю або недостатністю у постачальника необхідного управлінського й технічного персоналу, виробничих активів і матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва, зберігання й транспортування товарів, надання послуг, що підтверджується зібраною відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України податковою інформацією яка згідно статті 83 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для висновків під час проведення перевірки.
28. З урахуванням викладеного, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулася, а не та, зміст якої лише був відображений на первинних документах. Такі господарські операції спрямовані лише на формування платником витрат та податкового кредиту у зв`язку з відображенням її змісту у первинних документах. Надані ТОВ «Євроборд» первинні документи бухгалтерського обліку та договори, ТТН, декларації хоча відповідають зовнішнім формальним ознакам, про те не відображають реального здійснення операцій.
29. Окрім того, скаржник наголошує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про недоведеність контролюючим органом порушення платником податків встановленого порядку відображення суми доходів та суми утриманого порядку, сплачених фізичній особі у вигляді додаткового блага. Оскільки отриманням додаткового блага є отримання працівником ТОВ «Євроборд» на АЗС, у неробочий час палива за рахунок коштів підприємства. Позаяк товариством як податковим агентом не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб, є підстави вважати податкові повідомлення-рішення про збільшення податку на доходи з фізичних осіб та військового збору законними та обґрунтованими.
30. У подальшому, відповідач, наводить доводи аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
31. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.
32. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. Як передбачено частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.
34. Податковий кодекс України (тут та далі, в редакції чинній на момент спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
35. Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, вказаних у податковій звітності, відповідно до пунктів 44.1, 44.2, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
36. Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
37. Як передбачено підпунктом 14.1.185 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
38. Підпункт 134.1.1. Податкового кодексу України, зокрема, унормовує, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
39. Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
40. Положеннями підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, у тому числі, з:  придбання або виготовлення товарів та послуг.
41. У пункті 198.2 статті198 Податкового кодексу України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.
Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.
42. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
43. Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
44. За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
45. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
46. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
47. Відповідно до обставин справи між сторонами виник спір щодо правомірності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, зокрема, від 15 липня 2019 року №  0033541401 та № 0033521401, які ґрунтуються на висновках останнього про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Нью - Фінанс», ТОВ «Селезія», ТОВ «Делівері Груп», ТОВ «Юнівест- Інвест», ТОВ «Виолент Юг», ТОВ «Хімпромінвест - ЖВВ», ТОВ «Сайленс Прайм», ТОВ «Промконект», ТОВ «Логотіп», ТОВ «Євроалмаз Холдінг», ТОВ «Імпорт Офіс Груп», ТОВ «Нормінг», ТОВ «Оксамитовий сезон і КО», ТОВ «Тамсен», ТОВ «Маркетинг група», ТОВ «Хронографсіті».
48. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
49. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
50. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування витрат та податкового кредиту.
51. Рекламні послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут. Документами, що підтверджують фактичне отримання рекламних послуг можуть бути акти приймання-передачі послуг або інші документи, що підтверджують фактичне надання (отримання) послуг, які повинні мати всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені частиною другою статті 9 Закону № 996-ХIV, звіти про надані (отримані) рекламні послуги, в яких мають бути викладені результати наданих послуг, їх якісні, кількісні показники, а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення обсягу продажу, розміру доходу тощо.
52. Для врахування витрат на рекламні послуги при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту необхідне доведення безпосереднього зв`язку понесених витрат з господарською діяльністю платника податків та підтвердження первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, які б засвідчували факт здійснення господарської операції.
53. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
54. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
55. У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
56. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення операцій з надання (отримання) рекламних послуг, враховуючи специфіку таких послуг та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, зокрема і ті, які посвідчують мету, об`єктивну необхідність, економічну доцільність отримання відповідних послуг, а також можливість проведення таких операцій контрагентом з урахуванням необхідного часу, місця, матеріальних ресурсів необхідних для надання таких послуг.
57. Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. 
58. Розв`язуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, враховуючи визначення терміну реклама, наведеному у статті 1 вказаного Закону вважав, що послуги, які надавалися позивачу постачальниками (контрагентами) такі як, технічне обслуговування рекламних конструкцій (роботи з широкоформатного друку рекламного матеріалу), ротації на рекламних конструкціях (заміна рекламних плакатів одного сюжету на рекламні плакати іншого сюжету), а також послуги з технічного обстеження об`єктів реклами - надані належним чином. 
59. При цьому, податковим органом не заперечується факт отримання позивачем зазначених послуг, але вважає, що отримано безоплатно від невідомих осіб, адже офіційні постачальники займалися іншими видами діяльності аніж надання послуг з друку реклами та іншими рекламними послугами. За всіма контрагентами, як зазначає контролюючий орган, встановлений обрив ланцюга по придбаним та реалізованим послуг. При цьому відповідач посилається на наявну в податкового органу інформацію, що отримана з інформаційної бази даних ІС «Податковий блок», «Архів електронної податкової звітності», Єдиного реєстру податкових накладних.
60. Оцінивши первинні документи бухгалтерського обліку та податкову звітність позивача, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що отримання позивачем послуг від 16 контрагентів, підтверджується наданими позивачем документами, які також були досліджені контролюючим органом під час проведеної перевірки.
61. Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
62. У справі, що розглядається судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами про наявність у контрагентів позивача права займатися таким видом діяльності, як надання рекламних послуг, про що свідчать відомості з ЄДР, зокрема: ТОВ «Нью - Фінанс», ТОВ «Селезія», ТОВ «Делівері Груп», ТОВ «Юнівест- Інвест», ТОВ «Промконект» ТОВ «Логотіп», є рекламні агентства, тобто надання повного набору рекламних послуг. Далі, ТОВ «Сайленс Прайм», яке надавало ТОВ «Євроборд» послуги з широкоформатного друку рекламного матеріалу, займається таким видом діяльності як виготовлення друкарських форм і надання інших поліграфічних послуг.
63. Разом з тим, посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, правомірно не взято до уваги судами попередніх інстанцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни в тому числі тими, які не були безпосередніми постачальниками послуг, та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей.
64. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
65. Зазначене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії»; рішення від 18 березня 2010 року (заява №  6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».
66. Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками послуг від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та валові витрати. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.
67. Крім того, згідно з практикою Верховного Суду зі спорів щодо оскарження рішень податкових органів з оцінки питань щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання, не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту та валових витрат.
68. Так, висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам № 826/7704/16 від 19 червня 2018 року, № 2а/1770/3360/12 від 30 січня 2018 року критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
69. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчили б про безтоварність операцій позивача та його контрагентів. Не наведено відповідачем й обставин та не надано доказів невідповідності господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості або інших обставин, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).
70. За відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, які б свідчили, що господарські операції позивача із вказаними контрагентами були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, наявності недоліків у первинних документах, а також враховуючи умови укладених договорів, тощо, суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку, що у позивача наявні всі необхідні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для формування витрат та податкового кредиту, а аналіз наданих позивачем первинних документів свідчить про дотримання ним спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат та податкового кредиту по операціям з його контрагентами. 
71. Щодо скасування донарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
72. Так, відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податків податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків прямо передбаченими нормами розділу IV цього Кодексу).
73. Судами зауважено, що ні в акті перевірки, ні в впродовж судового розгляду справи відповідач не надав належні та допустимі докази того, що відбувалося використання водіями витрат на паливно - мастильні матеріали на свої потреби.
74. Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суму податкової знижки такого звітного року. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської діяльності або незалежної професійної діяльності є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та п.178.3 статті 178 цього Кодексу.
75. Згідно з підпунктом 164.2.17 пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків передбачених статтею 165 цього Кодексу у вигляді:
а) вартості використання житла, інших об`єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;
б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.
Додатково до винятків, передбачених підпунктом "а" цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для осіб з інвалідністю, у тому числі які призначені для участі осіб з інвалідністю в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів.
Також не вважається додатковим благом платника податку сплачена суб`єктом кінематографії вартість товарів та послуг, а саме проїзду, проживання, харчування, охорони, страхування, медичного обслуговування, тренування, навчання, що пов`язані з участю такого платника податку у виробництві аудіовізуальних творів, що виробляються (створюються) суб`єктами кінематографії України, якщо це передбачено умовами договору з такими платниками податку та/або режисерським сценарієм аудіовізуального твору;
в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув`язненими.
Під терміном "послуги домашнього обслуговуючого персоналу" розуміються послуги з побутового обслуговування фізичної особи, членів її сім`ї або від імені чи за їх дорученням будь-якої третьої особи, включаючи ремонт або спорудження об`єктів рухомого чи нерухомого майна, що належить таким особам або використовується ними;
г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом;
ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу);
д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.
Суми розстрочених податкових зобов`язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання;
е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
76. Зміст указаної норми свідчить, що законодавством не заборонено вчинення правочинів щодо придбання або отримання пального від імені підприємства в неробочий час. Іншими словами, сам факт заправки пального, підтверджений відповідними документами, свідчить лише про вчинення водієм як представником підприємства юридично значущої дії: отримання пального (а в разі придбання за готівку - також і сплату за нього коштів).
77. Про використання пального свідчать зовсім інші документи, наприклад подорожні листи. Разом з тим, відповідач не заперечував факт використання пального на підставі подорожніх листів.
78. Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновокм судів попередніх інстанцій, що отримання або придбання пального у вихідний день не означає, що воно було використане працівником у вихідний день та на невиробничі потреби.
79. Відповідно до пункту 1.7 Підрозділу 10 Розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб ( не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України.
80. Вважаючи, що у позивача відсутній обов`язок сплачувати військовий збір, суди попередніх інстанцій, вірно зазначили, що правове регулювання правовідносин зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору є ідентичним та за тими же підставами правомірно скасував відповідне податкове повідомлення-рішення.
81. Ураховуючи вказані положення чинного податкового законодавства та встановлені обставини справи, Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції та суд першої інстанції у не скасованій частині дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
82. Колегія суддів зазначає, що касаційна скарга є ідентичною акта перевірки, відзиву на адміністративний позов, апеляційної скарги, контролюючим органом інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в апеляційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права скаржником не наведено. Контролюючий орган фактично просить здійснити переоцінку встановлених судами першої та апеляційної інстанції, обставин справи.
83. Судами першої та апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом у відзиві на адміністративний позов та апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені відповідачем доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
84. Скаржник в порушення вимог пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України у касаційній скарзі у взаємозв`язку із визначеною підставою не зазначив ані норму матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо застосування якої, на думку скаржника, наявний у постановах саме у Верховного Суду, не обґрунтовує у чому саме полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та не доводить подібність правовідносин між цією справою та справами наведеними скаржником у касаційній скарзі.
85. Також, перевіряючи доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що такі аргументи фактично зводяться до незгоди із наданою судами правовою оцінкою наявним у справі доказам. Однак, такі доводи відповідно до приписів статті 341 КАС України виходять за межі касаційного перегляду й не є свідченням неправильного застосування судами положень ПК України.
86. При цьому пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. Наведені доводи касаційної скарги у взаємному зв`язку з положеннями цієї норми, не знайшли свого підтвердження.
87. Крім того, стаття 353 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд, в той час, як скаржник просить ухвалені у справі рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. 
88. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
89. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
90. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
91. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
92. Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 341, 343, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2020 року та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, у не скасованій частині, у справі № 420/6359/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов