ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 липня 2022 року 	м.Суми	

                                                               Справа №587/2369/21 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/726/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  – адвоката Солошенко Людмили Євгенівни 
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2022 року, постановлене у складі судді Черних О.М., у приміщенні Сумського районного суду Сумської області,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Солошенко Людмилу Євгенівну звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 08 лютого 2003 року по 14 травня 2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.
У період шлюбу сторін народилося двоє дітей, одна з яких – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні.
Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Вказує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою, а тому взмозі сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн. 
Посилаючись на вищевикладені обставини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 4000 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Сумський районний суд Сумської області рішенням від 08 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі по 2500 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Аліменти стягнув з 15 листопада 2021 року (дата подання позову) на користь матері ОСОБА_1 .
У порядку ст. 430 ЦПК України допустив негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  представник  ОСОБА_1 – адвокат Солошенко Л.Є. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 4000 грн.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, отримує постійний дохід, має у власності рухоме та нерухоме майно, а тому взмозі сплачувати аліменти на дитину у розмірі 4000 грн.
Вказує, що наявність у відповідача дитини від іншого шлюбу, не свідчить про те, що він її утримує. Крім того, відповідачем не надано доказів перебування на його утриманні непрацездатної дружини.
Також зазначає, що загальний розмір доходу відповідача у 2021 році на місяць складав 17666,66 грн, тому відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України розмір стягуваних аліментів на утримання однієї дитини має становити 1/4 частину доходу, а саме 4416 грн.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Турченка С.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на ухвалення судового рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував майновий стан та стан здоров`я сторін, а також те, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина від іншого шлюбу та дружина.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що з 08 лютого 2003 року ОСОБА_1  та ОСОБА_2  перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2021 року розірвано (а. с. 3-4).
У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5, 53).
Малолітня дочка ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.
ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, загальний розмір його доходу за 2021 рік становить 212000 грн (а. с. 59-60).
21 липня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дочка ОСОБА_7 (а. с. 56-57).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із ч. 1 ст. 8  Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За приписами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України  суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 , всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі.
Згідно положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; 
Крім того, нормами Сімейного кодексу України встановлено принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, а також передбачено здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей.
Та обставина, що за ОСОБА_2 зареєстровано нерухоме та рухоме майно, не є підставою для стягнення аліментів у заявленому позивачкою розмірі. Окрім, того, ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б свідчили про наявність у відповідача доходу від використання рухомого майна.
Відтак на думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає інтересам дитини та забезпечуватиме необхідний рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку та не спричинить порушення принципу рівності обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дитини до її повноліття.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач взмозі сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн, так як загальний розмір його доходу за 2021 рік становить 212000 грн, оскільки ОСОБА_2 , як фізична особа-підприємець, використовує зазначений дохід також і для здійснення підприємницької діяльності. 
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повинен сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн, так як це дорівнює 1/4 частини його місячного доходу, оскільки позивачкою обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Солошенко Людмили Євгенівни залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 червня 2022 рокув даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	Т. А. Левченко	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   О. І. Собина