ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3642/22 Справа № 202/2575/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
               Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс"

на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», треті особи Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -     

ВСТАНОВИЛА: 

       У квітні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ "Таліон Плюс"), треті особи ПН Житомирського МНО Горай О.С., ПВ ВО м. Києва Малкова М.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Вирішено питання щодо судового збору (т.1, а.с.199-207).
       13 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат, в якій просив ухвалити додаткове рішення про розподіл між сторонами судових витрат в розмірі 60 500 грн, які були понесені нею на оплату професійної правничої допомоги адвоката.
       Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року стягнуто з ТОВ  «Таліон Плюс» на користь ОСОБА_1  судові витрати на правничу допомогу в розмірі 55 500 грн (т.2, а.с.8-13).  
       В апеляційній скарзі відповідач ТОВ "Таліон Плюс" посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Таліон Плюс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі більшому ніж 4 000 грн відсутні. Вказує на неспівмірність стягнутих витрат на правничу допомогу. Вказували, що подаючи відзив на позов заявляли клопотання про зменшення судових витрат з врахуванням складності справи, що залишено судом першої інстанції без уваги. Справа не є складною та сума у 55 500 грн з врахуванням складності справи та обставин є завищеною (т.2, а.с.18-20). 
       13 квітня 2022 року ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін (т.2, а.с.50-55).
       Інші сторони своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористалися.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
       Як вбачається з матеріалів справи, 29 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Таліон Плюс", треті особи ПН Житомирського МНО Горай О.С., ПВ ВО м. Києва Малкова М.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (т.1, а.с.2-7).
       Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, позивач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається із судового збору в розмірі 908 грн та 454 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42 400 грн (т.1, а.с.7).
       Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Вирішено питання щодо судового збору (т.1, а.с.199-207).
       Зазначене рішення суду першої інстанції учасниками судового розгляду в апеляційному порядку не оскаржувалось і набрало законної сили. 
       Відповідно до ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
       13 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення судових витрат, в якій просив ухвалити додаткове рішення про розподіл між сторонами судових витрат в розмірі 60 500 грн, які були понесені ним на оплату професійної правничої допомоги адвоката (т.1, а.с.209-210).
       Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року заяву задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Таліон Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 55 500 грн (т.2, а.с.8-13).
       Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу були надані суду у встановлений статтею 141 ЦПК України строк та витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у повному обсязі. 
       Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
       Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
       Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.
       В позові ОСОБА_1 зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42 400 грн (т.1, а.с.7).
       У заяві поданій до суду 13 грудня 2021 року, позивач ОСОБА_1 просив ухвалити додаткове рішення про розподіл між сторонами судових витрат, та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката 60 500 грн (т.1, а.с.209-210). На підтвердження заявленої суми надав належним чином завірену копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2021 року (т.1, а.с.219-220) та кінцевий (остаточний) розрахунок суми судових витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги (т.1, а.с.221-222).
       Суд першої інстанції дійшов висновку про погодження позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Василенком О.В. вартості послуг з представництва інтересів позивача у суді з огляду на наявність договору про надання правової допомоги від 18 лютого 2021 року яким встановлено, що гонорар адвоката встановлюється в залежності від кількості затрачених годин робочого часу адвоката при наданні адвокатський послуг та вартість однієї години роботи адвоката встановлюється за домовленістю сторін шляхом підписання протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт, що є невід`ємним додатком до договору після його підписання (т.1, а.с.29-31).
       Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги на додаткове рішення суду враховує висновки викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 у справі № 922/1163/18 та постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 у справі № 873/26/20, згідно з якими визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зроблено правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору
       Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
       Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
       Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
       Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
       Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
       З огляду на наявність в матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Василенком О.В. правничої допомоги позивачу в суді першої інстанції (аналіз судової практики, консультація клієнта, складання позовної заяви та заяви про витребування доказів, участі у судових засіданнях), відсутність в тексті договору умов щодо порядку обчислення ціни послуг, що надаються адвокатом, враховуючи співмірність розміру витрат зі складністю справи та обсягом наданих послуг, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 15 000 грн та зміни оскаржуваного додаткового рішення суду у відповідній частині.

       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" задовольнити частково. 

Додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2022 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" на користь  ОСОБА_1  витрат на професійну правничу допомогу із 55 500 грн. до 15 000 грн. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

       Судді:                                                                Е.Л. Демченко
                                                               
                                                                               М.О. Макаров