КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
апеляційне провадження №22-ц/824/847/2022                     
справа № 753/6123/21
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 червня  2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                         Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
 
Розглянувши  в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення  Дарницького  районного суду  м.Києва від  3 листопада  2021 року, постановлене суддею  Курічовою В.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У березні 2021 року позивач АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що   ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-анкету б/н від 24 травня 2013 року та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис   ОСОБА_1 у  заяві. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом 8000,00 грн. та надано відповідачу у користуванні кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався . Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 25 лютого 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 31 144 грн. 89 коп., яка складається з: 27780 грн. - заборгованості за тілом кредиту,  3364 грн 89 коп - заборгованості за простроченими  відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованості за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. З цих підстав позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 144 грн. 89 коп.,     а також судові витрати в розмірі 2270 грн.
Рішенням  Дарницького районного суду  м.Києва  від  3 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 травня 2013 року в розмірі  26 000 гривень та судовий збір у розмірі 1 895 грн 07 коп. В іншій частині позову відмовлено.  
Не погодившись із рішенням суду,  06.12.2021 року  відповідач  звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині   задоволених позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення, яким справу направити за підсудністю до іншого суду .
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення відсотків ,  суд першої інстанції виходив з того,  що в цій частині позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідач   ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від  24 травня 2013 року, у зв`язку з чим банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом 8000,00 грн. та надано відповідачу у користуванні кредитну картку.  
14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між сторонами договір.
Згідно з наданим розрахунком відповідач має заборгованість перед позивачем, яка станом на 25 лютого 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 31 144 грн. 89 коп ., яка складається з: 27780 грн.  грн. - заборгованості за тілом кредиту, 3364 грн 89 коп  . - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. заборгованості за комісією, 0,00 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
У заяві позичальника від 24 травня 2013   року процентна ставка не зазначена.
 Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на заборгованість за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на  Умови та правила надання банківських послуг. 
 Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг процентна ставка носить  орієнтовний характер, а тому є непідтвердженою,не містить інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача,   не встановлено, який саме тип кредитного продукту, сплату процентів за користування кредитними коштами відповідачем прийняті, як і не містить такої інформації вказана анкета-заява з посилання на Умови та правила надання банківських послуг , як складову договору, тому даний доказ є необґрунтованим  . Оскільки така істотна умова як відсоткова ставка банківського кредиту не була визначена сторонами при укдаленні договору, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, так як така заборгованість є недоведеною позивачем. 
А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог банку про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та стягнення заборгованості  за тілом  кредиту.
 Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача було викрадено телефон та невідомими особами оформлено декілька кредитних договорів на його імя в різних банківських установах , колегія суддів не приймає до уваги, так як  апелянт зазначив, що телефон у нього викрадено з 5 на 6 березня 2020 року, а спірний кредитний договір  укладено сторонами ще в 2013 році.
Колегія суддів також не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та передачі справи за підсудністю до іншого суду, так як ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено з яких підстав та до якого саме суду повинно бути передано справу за підсудністю.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про  часткове задоволення позовних вимог.  
Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.  367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення  Дарницького районного суду м.Києва  від  3 листопада  2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її  прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає. 

Суддя - доповідач:    

                          
Судді: