Головуючий у І інстанції  Оксюта Т.Г.	
Провадження №  22-ц/824/2327/2022	 	 	 	                                          Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
       20 квітня 2022 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року у справі за позовомАкціонерного товариства «Універсал Банк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2020 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користьзаборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19 березня 2018 року у розмірі 57 389,86 грн. та 2 102 грн. судових витрат, посилаючись на те, що у жовтні 2017 року банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. 
Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга -переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення.
19березня 2018 року відповідачОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. 
Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір, та зобов`язується виконувати його умови. Окрім того, зазначив в заяві наступне: «6. Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису….. 11. Усе листування щодо цього договору прошу здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору».
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн.у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 5.16 Умов і правил обслуговування фізичних осіб у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних.
Позивач у позові зазначив,що станом на 01.06.2020 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку із чим на підставі положень п.5.16 п. 5 Розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань і вся заборгованість стала простроченою. Банк 01.06.2020 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості, однак відповідач на контакт не вийшов та жодної дії, направленої на погашення заборгованості, не вчинив, у зв`язку із чим станом на 17 липня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 57 389,86  грн., з яких 57 389,86 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 0,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, що і просив стягнути позивач з відповідача на свою користь.
Рішенням Солом`янськогорайонного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач АТ «Універсал Банк» подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на необгрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність доказів погодження між сторонами у визначеній формі істотних умов договору в частині процентної ставки, пені та комісії, які чітко зазначені у п. 8.1 Тарифів. На думку позивача, між сторонами було погоджено у визначеній законом формі істотні умови договору в зазначеній частині, оскільки боржник, підписуючи додану до позову анкету-заяву до договору надання банківських послуг, розумів, погодився і був ознайомлений з Умовами та Тарифами. Крім того, заборгованість за тілом кредиту включає в себе щомісячні платежі за послугою розстрочка, адже відповідачем самостійно було оформлено через мобільний додаток 3 розстрочки та 15 транзакцій в розстрочку на загальну суму 31 172,00 грн.
Апелянт у скарзі посилається на правові висновки Верховного Суду в постанові від 08 липня 2020 року в справі № 754/17518/15-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 щодо обов`язковості договору, та зазначає, що згідно ст. 628 ЦК України договір, що укладенийміж банком та клієнтом, є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно, договорів банківського рахунку та про споживчий кредит, і що укладення між банком та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію». Керуючись ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем, а споживач має ознайомитись з інформацією, яка розміщена на офіційному вебресурсі, і самостійно для себе прийняти рішення щодо подальшого використання кредитних коштів за встановленими тарифами.
Також апелянт зазначив, що відсутність підпису боржника на паперовому екземплярі Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифів за карткою monobank, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорті споживчого кредиту не свідчить про неукладеність договору про споживчий кредит, оскільки правова природа договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. На підтвердження зазначених доводів позивачем наведеноправові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18.
Аналогічні за формою та змістом апеляційні скарги позивача АТ «Універсал Банк», подані одним і тим же представником ОСОБА_2 , містяться в матеріалах справи (том 1, а.с.151-155, 207-211) та, зважаючи на їх ідентичність, повторне зазначення їх доводів є недоцільним. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (57 389 грн. 86 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вищенаведеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає, що вбачається з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2018 року відповідач ОСОБА_1  з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «Універсал Банк» та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, в якій вказав, що він ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку підписаної ним Анкети-заяви, Умов, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які разом складають договір про надання банківських послуг, та зобов`язався виконувати умови вказаного договору (а.с.9).
Також судом встановлено, що Анкета-заява відповідача не містить відомостей ні про розмір кредитного ліміту, ні про розмір процентів за користування коштами, а Умови обслуговування рахунків фізичної особи не містять будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача саме з цими за змістом Умовами, а наданий банком витяг з Тарифів за карткою monobank не містить підпису, лише в кінці паспорту споживчого кредиту зазначено у графі «Позичальник», що його підпис та його дата підпису накладені у вигляді електронного цифрового підпису.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю факту укладання між сторонами кредитного договору про надання банківських послуг «Monobank» від 19 березня 2018 року на умовах, зазначених позивачем. При цьому, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок, чи було видано йому за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану у додатку. На думку суду, відсутні у справі і докази щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні анкети-заяви від 19 березня 2018 року. Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому з копії анкети-заяви вбачається, що вона не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії; вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.
Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотніумови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обгрунтування позивача про те, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно, без відділень.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1  з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заява в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку Музиченко Б.М., який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта.
Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи ОСОБА_1 , зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус: джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 , які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді (а.с.9).
У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2  у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Також, відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правлами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.
У п.6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п.6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що усі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.
Крім того, позивачем на підтвердження його вимог надано Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору.
Вищенаведене свідчить про укладенняміж сторонами у встановлений законом спосіб кредитного договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлянняними електронного цифрового підпису.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та прийшов до помилкового висновку про недоведеність факту укладання кредитного договору між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .
За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що по справі відсутні докази погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору та належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання, недоведення банком, що саме ці, а не будь-які інші Умови та Правила розумів відповідач під час укладання договору, є передчасними, помилковими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах Закону України «Про електронну комерцію».
Також, колегія суддів не може погодитися із висновками суду про відсутність доказів на підтвердження видачі банком коштів, оскільки в результаті досягнення домовленості між сторонами щодо надання кредиту відповідач отримав кредитну картку, яку активував за допомогою відповідного коду. Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого банком до позовної заяви, відповідач в період із 12 грудня 2018 року по 17 липня 2020 року використовував кредитні кошти, сплачуючи відсотки за наданим кредитом (а.с.5-8). Факт користування отриманими у кредит грошовими коштами підтверджується і випискою про рух коштів по картці клієнта ОСОБА_1 з 09.04.2018 по 18.06.2021 року (а.с.68-134), яка долучена позивачем до апеляційної скарги. 
Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують висновки суду про недоведеність даних обставин.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач ОСОБА_1 не надав жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин суду належні, допустимі та достовірні докази. 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки суд, ухвалюючи рішення, допустив неправильне застосування норм матеріального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову в позові, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового судового рішення.
Вирішуючи спір в цій частині в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
За положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що 19 березня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає Анкету-заяву позичальника, Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту. Підпис анкети-заяви здійснений сторонами за допомогою аналогів власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення підписів за допомогою засобів електронного копіювання, а Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками підписані електронним цифровим підписом обома сторонами договору.
Застосування судом першої інстанції при вирішенні справи правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору,є помилковим, оскільки цей висновокзроблений судом касаційної інстанції щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами та сторонами, зокрема у кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного у письмовій формі відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України.
Згідно вказаного укладеного між сторонами договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 у розмірі 25 000 грн. із сплатою 38,4 % річних на суму залишку заборгованості, строком кредитування - 99 років, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.
Відповідач активував платіжну картку НОМЕР_1 , користувався кредитними коштами і здійснював систематичнепогашення кредиту одноразово платежами різного розміру. Останнє погашення кредиту відбулося 01травня2020 року на суму 1 750,02 грн., після чого оплати на погашення кредиту відповідачем не проводилися, що стверджується наявним у справі розрахунком.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Надані позивачем докази відповідач не спростував, відзиву на скаргу не направив та не висловив жодних заперечень проти доводів позивача щодо незаконності судового рішення про відмову в позові. 
За умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків з травня 2020 року, тому має заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до п.п.5.16 п.5 розділу ІІ Умов уся заборгованість стала простроченою і станом на 17 липня 2020 року її розмірстановить 57 389,86  грн., з яких 57 389,86 грн.- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 0,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією, що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з первинним документом - випискою з рахунку і умовами кредитного договору, і приймається апеляційним судом, як належний і достовірний доказ.
З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав до їх задоволення шляхом стягнення на користь позивача з відповідача боргу за кредитним договором у розмірі 57 389,86 грн.
Оскільки апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім по справі судові витрати по сплаті судового збору на суму 5 255 грн. 00 коп.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк»- задовольнити. 
 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.
 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 389грн. 86 коп. та понесені по справі судові витрати у розмірі 5 255грн. 00 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
    Суддя-доповідач:
 
    Судді: