ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/2417/21  Номер провадження 22-ц/814/2591/22	Головуючий у 1-й інстанції Грінчук О.П.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року (час ухвалення судового рішенння не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення – 19 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

       У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким 
визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до її гідності, честі та недоторканості ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену відповідачем: «Наразі ОСОБА_1 чинить мені перешкоди у користуванні моєю власністю; з боку ОСОБА_1 постійно лунають погрози, що вона займає посаду заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення … та має великий вплив у Холодногірському районі, що мене за її вказівкою впливові люди з Харківської міської ради взагалі позбавлять права власності та викинуть на вулицю; що її службовий стан здатен вирішити проблему з моїм проживанням у квартирі; заяви ОСОБА_1 я вважаю реальними та прошу втрутитися та запобігти зловживання нею своїм службовим становищем та провести бесіду щодо недопущення надалі зловживання своїм службовим становищем та попередити будь-які корупційні дії з її боку…. Поведінка ОСОБА_1 суперечить загальним нормам етичної поведінки державного службовця, є недоброчесною та містить конфлікт інтересів між її приватним інтересом та службовими обов`язками та можливостями та дійсно породжує корупційні ризики …недопущення протиправної поведінки відносно конфлікта інтересів, а саме будь-яким впливом займаною посадою та можливостями, які виникають внаслідок її зайняття та особистим правом власності на 1/6 частину квартири … щодо недопущення погроз впливу займаної нею посадою на мою приватну власність та реалізацію мого права власності»;
зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно неї, ОСОБА_1 , недостовірну інформацію шляхом написання відповідних заяв на адресу Харківської міської ради, Адміністрації Холодногірського району, Управління Мінсоцполітики України, Управління соцзахисту населення Холодногірського району після набрання чинності рішення у цій справі.
Заявлені вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона і відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
У грудні 2020 року відповідач надіслав на адресу Харківської міської ради, Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, Управління соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, Міністерства соціальної політики України листи, у яких поширив відносно неї недостовірну інформацію про те, що вона, користуючись своєю посадою – заступника начальника Управління соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради, погрожує позивачу позбавити його власності на житло. 
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог за недоведеністю. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що висновок суду про те, що немайнові права позивача не порушені в результаті поширення відносно неї недостовірної інформації, не відповідає встановленим обставинам.
Суд першої інстанції послався на практику Європейського суду з прав людини, яка не є релевантною, та всупереч тієї ж практики не обґрунтував своє рішення, не звернув уваги, що у листах відповідача міститься твердження про факти, яке не відповідає дійсності. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тичкова О.Ю., судді: Маміна О.В., Пилипчук Н.П. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 27 липня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.
Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.
Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач з жовтня 2011 року працює заступником начальника Управління соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради.
Позивач і відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Як зазначено в апеляційній скарзі, наразі між сторонами у суді вирішується спір щодо цієї квартири.
У грудні 2020 року відповідач направив листи начальнику Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (а.с.20), голові Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (а.с.21), Департаменту праці і соціальної політики Харківської ради (а.с.22), заступнику Харківського міського голови з питань охорони здоров`я та соціального захисту населення (а.с.24), Міністерству соціальної політики України (а.с.26).
У зазначених листах відповідач повідомив, що позивач чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, та, посилаючись на своє посадове становище, погрожує позбавити його права на спірну квартиру; стверджує, що у діях позивач наявні ознаки корупційних діянь, просить втрутитися у ситуацію, провести бесіду з позивачем.
У зв`язку з надходженням вказаних листів позивач подала письмові пояснення відповідним службовим особам (а.с.28-31).
За результатами проведених перевірок по заявам відповідача проведені перевірки, складені службові записки і відповідача письмово повідомлено про їх результати (а.с.32-43).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність факта порушення немайнових прав позивача.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Разом з тим, згідно ст.1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року  «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
Аналогічні висновки викладені й у Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2003 від 10 квітня 2003 року (справа про поширення відомостей).
Таким чином, саме по собі викладення в заявах або скаргах до вищестоящого органу або іншого контролюючого органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які принижують ділову репутацію, навіть, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження.
Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 21 березня 2019 року (справа №727/5418/17).
У справі, що переглядається, встановлено, що відповідач надіслав до вищестоящих органів (установ) листи, у яких повідомив про недоброчесну з ознаками корупційного діяння поведінку позивача як державного службовця, просив вжити заходів.
Отже, надіслання відповідачем зазначених листів з урахуванням їхнього змісту і адресатів слід розцінювати як реалізацію ним свого права, передбаченого ст.40 Конституції України і ст.1 ЗУ «Про звернення громадян».
Окрім того, з огляду на зміст висновків компетентних органів і службових осіб, які здійснювали перевірку скарг відповідача, жодних негативних наслідків для позивача не настало, принаймі у справі відсутні будь-які докази у підтвердження таких доводів позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України – дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про недоведеність заявлених вимог, зокрема про те, що наявні у справі докази не підтверджують настання певних негативних наслідків для позивача у зв`язку із зверненнями відповідача до відповідних державних установ. 
В апеляційній скарзі відсутні обґрунтовані посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд   
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 серпня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов  

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов