П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
15 липня 2022року                                                                                                м. Київ
 
Справа № 760/12992/19
Провадження: № 22-ц/824/1989/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Борисової О.В., Вербової І.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Козленко Г.О.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2019року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.11.2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір (без номера), за яким позичальник отримав кредит в розмірі 11 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.  ОСОБА_2 погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позичальник не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 26.03.2019 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 261,83 грн, з яких  12 901,95 грн - тіло кредиту, 5 586,03 грн -прострочене тіло кредиту, 7 269,07 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 682,79 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1321,99 грн - штраф (процентна складова). Ураховуючи викладене, банк просивстягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.11.2011 в розмірі 12 901,95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору в розмірі 1921 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» 15 липня 2021 року направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, не встановлення обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позовні вимоги є повністю доведеними, між сторонами існують кредитні правовідносини. Суд першої інстанції не звернувувагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не вимагається, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Крім того, суди не звернули уваги на довідку про умови кредитування, яка підписана особисто відповідачем, у якій зазначено базову процентну ставку, розмір щомісячних платежів, визначено порядок та умови сплати неустойки.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 23 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 08.11.2011 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі, у зв`язку з чим відповідач отримав кредит у розмірі 11 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 26.03.2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 28 261,83 грн, з яких  12 901,95 грн - тіло кредиту, 5 586,03 грн -прострочене тіло кредиту, 7 269,07 грн - пеня за прострочене зобов`язання, 682,79 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1321,99 грн - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позов АТ КБ «Приват банк» частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору (кредитний або будь-який інший), а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети-заяви від 08.11.2011 року, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по пені та штрафам є необгрунтованими.  При цьому, суд першої інстанції вважав, що анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд  шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіла кредиту).
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про  погашення кредиту, просив,у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі,їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08.11.2011року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду».
Зазначена довідка підписана відповідачем (а.с. 10, 122).
Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано.
Указана довідка визначає, зокрема, проценту ставку за користування кредитом, розмір пені, а також штрафів.
Згідно з вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний встановити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати штрафу та пені.
Разом з тим, вказуючи на недоведеність вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та штрафів, суд першої інстанції не звернув уваги на надану банком довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, містить розміри процентних ставок, пені, штрафів.
Всупереч положенням статті 89 ЦПК України суд першої інстанції жодним чином не мотивував відхилення зазначеної довідки, як доказу обґрунтованості позовних вимог, не звернув належної уваги на доводи позивача про те, що умови про стягнення пені та штрафів погоджені сторонами, що не спростовано відповідачем, та дійшов передчасного висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог в цій частині.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.                  
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до наданої до кредитного договору довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн +5% від суми заборгованості.
Окрім того, цією ж довідкою визначено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 4 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 30 грн.
Ураховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Оскільки законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у задоволенні позовних вимог банку про стягнення штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 1321,99 (процентна складова) слід відмовити.
Щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення тіла кредиту колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 1-4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_2  кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Дійшовши правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивач тіла кредиту, суд першої інстанції помилково стягнув лише поточне тіло кредиту у розмірі 12 901,95 грн, залишивши незадоволеними вимоги банку щодо стягнення простроченого тіла кредиту у розмірі 5 586,03 грн.
За таких підстав, наявні правовіпідстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми простроченого тіла кредиту в розмірі5 586,03  грн.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи,недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Крилової О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк»  підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, пені та штрафів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з вимогами п. п. в)  п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо  розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Як убачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги банк сплатив 2 881,50 грн.
Отже, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених вимог (88,13%), з ОСОБА_2 на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2539,46 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 376, 381-384 ЦПК України, суд,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити частково.
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення простроченого тіла кредиту, пені та штрафівскасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства  Комерційний банк «Приват банк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за договором кредиту № б/н від 08.11.2011 року, а саме, прострочене тіло кредиту у розмірі 5 586,03 грн, пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 7 269,07 грн, пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 682,79 грн, а всього 13 537,89 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн 89 коп.  
Стягнути з   ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства  Комерційний банк «Приват банк» (ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д)  витрати по сплаті судового збору у розмірі 2539,46 (дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 46 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         О.В. Борисова

                                                                                                                   І.М. Вербова