Ухвала
 
20 червня 2022 року 
 
м. Київ
 
справа № 521/15070/20
провадження № 61-5258ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України (далі - ГУ ДКСУ) в Одеській області, Прокуратури Одеської області, яка в подальшому перейменована Одеську обласну прокуратуру, та просив суд стягнути за рахунок державного бюджету на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 485 000,00 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що з 03 липня 2012 року у провадженні Приморського відділу поліції (далі - ВП) в м. Одесі Головного управління національної поліції (далі-ГУНП) в Одеській області знаходилось кримінальне провадження № 051201200111, за звинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
 
11 червня 2020 року винесено постанову про закриття відносно ОСОБА_1 кримінального провадження за пунктом 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), у зв`язку з встановленням відсутності в діянні невстановлених осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України.
 
До відкриття кримінального провадження ОСОБА_1 працював на посаді службовця - заступника начальника управління - начальника відділу контролю за забудовою міста управління архітектури та містобудування Одеської міської ради. В результаті відкриття кримінального провадження за статтею 368 КК України, ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади, а згодом він був змушений через тривале слідство звільнитися з займаної посади.
 
Посилаючись на зазначені обставини, у зв`язку з незаконними діями відносно нього, проведення тривалого незаконного досудового розслідування (95,8 місяців), позивач був позбавлений права на нормальне життя та трудову діяльність, позивач просив про задоволення позову.
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 452 463,40 грн. В іншій частині позову відмовлено.
 
У червні 2022 року ГУ ДКСУ в Одеській областііззастосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено у розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) - 2 481,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у цій справі становить 485 000,00 грн та не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн), а тому рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року, відповідно до вимог ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню.
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.
Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд зауважує, що обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Верховний Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), який вказував, що умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак