ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" серпня 2022 р.           Справа№ 910/8467/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Шапрана  В.В. 
 
секретар                 Рибчич А.В.

за участю 
представників:       позивача - Висотенко І.М., Михайлець О,В.
                                відповідача - Онищенко Т.О.
                                третьої особи-1 - Тюріна Л.А.
                                третьої особи-2 - Цимбаліст В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного агентства резерву України
на рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2021 р. (повний текст складено 22.11.2021 р.)
у справі № 910/8467/21 (суддя - Алєєва І.В.)
за позовом Державного агентства резерву України
до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про продовження договору оренди

та за зустрічним позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Державного агентства резерву України
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Міністерство економіки України
за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"
про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Державне агентство резерву України звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про продовження договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.06.2015 р. № 385-1.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в супереч вимогам закону безпідставно не продовжує строк укладеного договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах.
У липні 2021 року Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення.
Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що в зв`язку з припиненням договору оренди відповідач без достатньої правової підстави користується нерухомим майном. 
Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2021 р. у справі № 910/8467/21 відмовлено в задоволенні первісних позовних вимог Державного агентства резерву України, позовні вимоги Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за зустрічним позовом задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне агентство резерву України подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить оскаржуване рішення суду скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, укладений між сторонами договір оренди є продовженим, що підтверджується листом Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» від 11.02.2021 р. № 062/15/1/05-639, який за своїм змістом є згодою про погодження процедури продовження договору оренди. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 р. апеляційну скаргу Державного агентства резерву України у справі № 910/8467/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/8467/21 та призначено її до розгляду на 01.02.2022 р.
До суду 31.01.2022 р. від Державного агентства резерву України надійшло клопотання, у якому позивач просить суд залучити Кабінет Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання Державного агентства резерву України про залучення Кабінету Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, з підстав, викладених в цій ухвалі, та оголошено перерву до 01.03.2022 р.
01.03.2022 р. розгляд справи № 910/8467/21 не відбувся у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 р. на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., з урахуванням наказу голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 р. "Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.05.2022 р. розгляд апеляційної скарги Державного агентства резерву України на рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2021 р. у справі № 910/8467/21 призначено до розгляду на 14.06.2022 р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 р. розгляд справи відкладено до 05.07.2022 р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 09.08.2022 р.
У судовому засіданні 09.08.2022 р. представники учасників справи надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне. 
30.06.2000 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 1041 «Про утворення Державного агентства з управління державним матеріальним резервом», якою повідомлено, що Агентство розміщується у м. Києві по вул. Пушкінській, 28. Київській державній адміністрації доручено вирішити питання укладення договору оренди будинку за зазначеною адресою з Агентством.
12.06.2015 р. Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Державне агентство резерву України (орендар), Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство/балансоутримувач) уклали договір № 385-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір оренди).
Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець на підставі рішення постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 02.06.2015 р. передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: вул. Пушкінська, буд. 28/9А, для розміщення бюджетної установи, що утримується за рахунок державного бюджету.
Згідно з п. 2.1 договору оренди об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею 2635,70 кв. м, в т. ч. підвал - 103,10 кв. м, 1 поверх - 441,80 кв. м, 2 поверх - 508,90 кв. м, 3 поверх - 504,70 кв. м, 4 поверх - 529,50 кв. м, 5 поверх - 547,70 кв. м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.
Як передбачено п. 3.1 договору оренди, за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розмір якої згідно з Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від 22.09.2011 р. № 34/6250, встановлено 1 грн на рік.
За змістом п. 3.3 укладеного укладеного договору крім орендної плати орендар сплачує компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою.
У відповідності до п. 3.6 договору орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача), починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата повернення об`єкта оренди за актом приймання-передачі включно.
Згідно з п. 3.7 договору оренди орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.
Відповідно до п. 4.2 договору оренди орендар зобов`язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.
Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 12.06.2015 р. по 10.06.2018 р. (п. 9.1 договору).
Крім цього за п. 9.7 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.
Рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2019 р. у справі № 910/8081/19 укладений між сторонами договір № 385-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.06.2015 р. поновлений на той самий строк до 09.06.2021 р.
05.03.2021 р. позивач направив на адресу відповідача лист № 546/0/4-21 щодо наступного продовження договору оренди терміном на 2 роки 364 дні разом з необхідними документами.
У відповідь, 20.04.2021 р. відповідач направив на адресу позивача лист № 062/05-19-2477, яким повідомив про те, що договір оренди припиняється 09.06.2021 р. та продовжуватись не буде.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, всупереч вимогам закону безпідставно не продовжує строк оренди за укладеним договором на той самий строк і на тих самих умовах. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом вказує на те, що в зв`язку з припиненням договору оренди Державне агентство резерву України без достатньої правової підстави користується нерухомим майном, Крім цього, позивач за зустрічним позовом зазначає, що орендар порушує умови договору, зокрема п. 4.2, та має заборгованість по оренді, компенсаційним витратам підприємства та компенсаційним витратам підприємства за користування земельною ділянкою, а також в порушення умов п. 4.11 договору не застрахував об`єкт оренди.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Як передбачено ч. 6 ст. 238 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порядок продовження договорів оренди регулюється п. п. 134 - 152 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оренди державного та комунального майна» № 483 від 03.06.2020 р.
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.
Пунктом 9.4 договору оренди сторони погодили, що договір припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Департамент комунальної власності м. Києва листом від 20.04.2021 р. № 062/05-19-2477 повідомив Державне агентство резерву України про те, що договір припиняється 09.06.2021 р. і продовжуватись не буде. Також зазначено, що Державному агентству резерву України потрібно звільнити орендовані приміщення та передати їх за актом приймання-передачі підприємству - балансоутримувачу.
Згідно з п. 9.7 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
На виконання вказаної вимоги укладеного договору оренди Департамент комунальної власності м. Києва листом від 30.06.2021 р. № 062/05-19-4124 вдруге повідомив Державне агентство резерву України про те, що договір оренди припиняється 09.06.2021 р. і продовжуватись не буде. Також зазначено, що Державному агентству резерву України необхідно звільнити орендовані приміщення та передати їх за актом приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.
Відповідно до ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку були заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2019 р. у справі № 911/2980/17.
За змістом ч. 6 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» будь-яке рішення, передбачене частиною четвертою цієї статті, приймається з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, на підставі довідки балансоутримувача, в якій зазначається інформація, зокрема про наявність або відсутність заборгованості зі сплати орендної плати чи страхових платежів за договором, що продовжується, станом на дату подання довідки; факти суттєвого (більше ніж на три місяці) прострочення сплати орендної плати чи інших обов`язкових за договором платежів.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» однією з підстав для відмови у продовженні договору оренди є те, що орендар станом на дату довідки балансоутримувача, передбаченої частиною шостою статті 18 цього Закону, має заборгованість зі сплати орендної плати або не здійснив страхування об`єкта оренди, чи має заборгованість зі сплати страхових платежів.
Як вбачається з довідки Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 09.03.2021 р., Державне агентство резерву України не здійснило страхування об`єкта оренди, чим порушило п. 4.11 украденого договору, а також не сплатило компенсаційні витрати підприємства в розмірі 227155,05 грн (за 27 місяців) та компенсації витрат підприємства з користування земельною ділянкою в розмірі 198,01 грн (за 26 місяців) та має заборгованість за оренду приміщення в розмірі 3,60 грн.
Згідно з п. 9.4 договору оренди договір припиняється зокрема у разі невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору.
Таким чином, Державне агентство резерву України систематично неналежно виконувало істотні умови договору оренди, що є підставою для припинення цього договору.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як передбачено ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особа, яка є власником нерухомого майна не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц.
Враховуючи викладене, а також те, що укладений між сторонами договір оренди припинив свою дію 09.06.2021 р., а також те, що орендар продовжував користуватись орендованим приміщенням незважаючи на систематичне порушення умов укладеного договору щодо сплати обов`язкових платежів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні первісних позовних вимог про продовження договору оренди та задоволення зустрічних позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення Державного агентства резерву України із займаних ним нежитлових приміщень загальною площею 2635,70 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 28/9,А.
Доводи скаржника про те, що укладений між сторонами договір оренди є продовженим, що підтверджується листом Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» від 11.02.2021 р. № 062/15/1/05-639, який за своїм змістом є згодою про погодження процедури продовження договору оренди, колегія зазначає наступне.
Зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідач повідомив позивача про те, що якщо Державне агентство резерву України має намір продовжити договір оренди № 385-1 від 12.06.2015 р., останньому необхідно звернутись до власника майна, а саме до Департаменту комунальної власності м. Києва.
Відтак направлений відповідачем лист має інформативний характер та не може бути розцінений як згода відповідача як власника майна на продовження договору оренди.
Інші доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом є, фактично, тотожними тим доводам, які були викладені ним у позовній заяві, а відтак, вже оцінені судом вище.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2021 р. у справі № 910/8467/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного агентства резерву України задоволенню не підлягає. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2021 р. у справі № 910/8467/21 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2021 р. у справі № 910/8467/21.
4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне агентство резерву України.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.08.2022 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Андрієнко

                                                                                В.В. Шапран