ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 р. 	Справа № 440/9748/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2021, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 18.11.21  по справі № 440/9748/21
за позовом               Головного управління ДПС у Полтавській області  
до                ОСОБА_1                       
про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Полтавській області (надалі також – позивач, ГУ ДПС у Полтавській області) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі також – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути податковий борг із ОСОБА_1 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 45061,67 грн на розрахунковий рахунок: UA148999980314060512000016708, населений пункт: Лубенська міська ТГ, код отримувача (ЄДРПОУ) 3795955, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 18010300.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 12395,11 грн на розрахунковий рахунок: UA148999980314060512000016708, населений пункт: Лубенська міська ТГ, код отримувача (ЄДРПОУ) 3795955, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 18010300.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, ГУ ДПС у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, рішення ухвалене з ненаданням належної правової оцінки обставинам, що мають значення для справи.
В апеляційній скарзі позивач зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не урахував того, що згідно з інтегрованою карткою платника ОСОБА_1 здійснене часткове погашення заявленого до стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки тільки на загальну суму 9722,00 грн, у зв`язку з чим податковий борг позивача складає 38838,69 грн, а не 12395,11 грн, як визначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30 жовтня 2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 899,50 кв.м., загальною вартістю 476 465 грн (а.с. 55-56).
30 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено податкове повідомлення-рішення № 0396903-1307-1618, яким ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 12395,11 грн (а.с. 15).
Вказане рішення направлено на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_2 , однак, згідно з відміткою поштового відділення не вручене у зв`язку з "відсутністю адресата" (а.с. 16).
07 червня 2018 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено податкове повідомлення-рішення № 0396903-1307-1618, яким ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 4029,76 грн (а.с. 15).
Вказане рішення направлено на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_2 , та отримано останнім 25 червня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18).
07 травня 2019 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено податкове повідомлення-рішення № 0046345-5413-1618, яким ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 5693,03 грн (а.с. 21).
Вказане рішення направлено на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_2 , та отримано останнім 30 травня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22).
24 квітня 2020 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено податкове повідомлення-рішення № 0067535-5433-1618, яким ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 11260,84 грн (а.с. 24).
Це рішення направлено на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_2 , та отримано останнім 20 травня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 24).
11 березня 2021 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено податкове повідомлення-рішення № 0141759-2409-1618, яким ОСОБА_1 нараховано суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 11682,93 грн (а.с. 23).
Зазначене рішення направлено на зареєстровану адресу відповідача: АДРЕСА_2 , та отримано останнім 02 червня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23).
Згідно з інтегрованою карткою платника   ОСОБА_1 здійснене часткове погашення заявленого до стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 9722,79 грн.
Як убачається із розрахунку, наданого позивачем, після сплати ОСОБА_1 9722,79 грн, за останнім обліковується заборгованість зі сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальній сумі 38383,69 грн (а.с. 114).
Стверджуючи про наявність підстав для виконання податкового обов`язку боржника у примусовому порядку, контролюючий орган ініціював цей спір, звернувшись до суду із позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції керувався наявністю у відповідача непогашеної заборгованості у сумі 12395,11 грн, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до приписів статті 266 Податкового кодексу України (надалі також – ПК України) платниками податку па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Не сплачені платником податків, у встановлений ПК України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України:
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1).
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. У разі зменшення (збільшення) контролюючим органом суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.
Згідно із пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
За приписами п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз указаної норми свідчить про відсутність обов`язку у контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.
Водночас, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 у справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 у справі № 804/7638/16, від 04.12.2018 у справі № 806/4015/15.
Відповідно до пунктів 95.1. та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з нормами підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України податковий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 87.6. статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. Своєю чергою, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
Податковий борг, вимоги про стягнення якого є предметом цього позову, включає несплачені податкові зобов`язання узгоджені за наслідками закінчення строків оскарження рішень органу контролю про нарахування грошових зобов`язань.
За встановлених у справі обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна сума податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 899,50 кв.м, становить 12395,11 грн, - за податковим повідомленням-рішенням від 30 червня 2017 року № 0396903-1307-1618, яким нараховано суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 12395,11 грн.
Колегія суддів зауважує, що в зазначеній частині позовних вимог ані позивачем, ані відповідачем рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується.
Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 899,50 кв.м., загальною вартістю 476465 грн.
Однак, 01 березня 2019 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 1777246553228, згідно з яким припинено право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 899,50 кв.м.
Підстава внесення запису: знищення об`єкта нерухомого майна довідка, серія та номер 075, видана 22 лютого 2019 року ПП "Бюро послуг та консультацій" (а.с. 55).
Отже, об`єкт для нарахування сплати грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, припинив своє існування 01 березня 2019 року.
Тобто, контролюючий орган фактично визначає відповідачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019-2020 роки податковим повідомленням-рішенням № 0067535-5433-1618 від 24 квітня 2020 року на суму 11260,84 грн та податковим повідомленням-рішенням № 0141759-2409-1618 від 11 березня 2021 року на суму 11682,93 грн на неіснуюче нерухоме майно.
Водночас, грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 4029,76 грн, визначене податковим повідомленням-рішенням від 07 червня 2018 року № 0396903-1307-1618, сплачене відповідачем, що підтверджується квитанцією від 11.10.2021 (а.с. 54).
Грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 5693,03 грн, визначене податковим повідомленням-рішенням № 00463345-5413-1618 від 07 травня 2019 року, сплачене відповідачем, що підтверджується квитанцією від 28.07.2021 (а.с. 54).
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та в ході апеляційного перегляду справи не знайшли свого підтвердження.
Керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги позивача.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За приписами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в оскаржуваній частині, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 по справі № 440/9748/21 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін