КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 752/15582/20                                                                                    Головуючий у І інстанції Хоменко В.С.
Провадження №22-ц/824/5668/2022                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
12 травня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Журби С.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Глузд Оксани Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
УСТАНОВИВ:
 
у серпні 2020 року МТСБУ звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 67 392,86 грн., а також судового збору в розмірі 2 102,00 грн.
Свої позовні вимоги обґрунтувало тим, що 04.07.2019 року о 08 год. 45 хв. на вул. Ракетній, 28 в м. Києві з вини водія автомобіля «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року, в результаті якої було пошкоджено належний ТОВ «ЛВМ Холдінг» автомобіль «Фольксваген-Поло» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .
Цивільна-правова відповідальність одного з учасників ДТП, а саме: власника автомобіля «Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, останній не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Керуючись положеннями пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ на підставі наказу № 1353 від 04.02.2020 року сплатило власнику автомобіля «Фольксваген-Поло» реєстраційний номер НОМЕР_2 , грошові кошти в розмірі 66 472,86 грн. Крім того, МТСБУ було сплачено ФОП « ОСОБА_3 » за надані послуги аварійного комісара (огляд авто та збір документів) у розмірі 920,00 грн.
З огляду на викладене, посилаючись на норми ст. ст. 1188, 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просило стягнути на користь МТСБУ з ОСОБА_1 в порядку регресу грошові кошти в розмірі 66 472,86 грн., 920,00 грн., сплачених за послуги аварійного комісара, та 2 102,00 грн. судового збору.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник МТСБУ - адвокат Глузд О.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги представник позивача не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано суду доказів вини відповідача в ДТП, а саме постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року у справі №752/14780/2019, якою відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП, що мала місце 04.07.2019 року.
Апелянт вказує, що разом із позовною заявою до суду також були подані усі належні докази вини відповідача, однак судом безпідставно вказано про їх відсутність.
Судом першої інстанції також не надано належної оцінки тій обставині, що у відзиві на позовну заяву відповідач не заперечував своєї вини у скоєнні ДТП, зазначивши лише, що він не погоджується із розміром страхового відшкодування, у зв`язку із чим заявляв клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи.
Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодився із доводами скарги. Зазначив, що рішення суду першої інстанції вірно мотивоване відсутністю доказів вини відповідача у ДТП та відповідного зв`язку між його виною в ДТП та підставами для проведення регресного стягнення. Вказує, що матеріали справи не містять, а позивачем не було надано доказів того, що саме відповідач є особою, винною в спричиненні ДТП, що мала місце 04.07.2019р. о 08 год. 45 хв. на вул. Ракетній, 28 в м. Києві. Крім того, позивачем не доведено доказами право вимоги до відповідача в порядку регресу та у зв`яленому позивачем розмірі.
Відповідач також звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що представництво інтересів позивача у суді першої інстанції здійснювалось фахівцем у галузі права - адвокатом, який в силу свого статусу володіє відповідними знаннями, зокрема цивільного процесуального законодавства. З урахуванням наявних знань, а також вимог процесуального законодавства, представник позивача повинен був подати докази разом з позовом, зокрема і постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року, а в разі неможливості їх подання, звернутися до суду із заявою про витребування доказів. Додавши копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року до апеляційної скарги, представник позивача не послався на докази неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тож на думку відповідача, такий доказ не може бути взятий до уваги судом апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволеннюне підлягає, з огляду на наступне.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Статтею 6 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За нормою п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пп. 39.1, 39.2.1 п. 39,2 ст. 39 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, основним завданням якого є, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Згідно з пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону , та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно пп. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).
З роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завдану джерелом підвищеної небезпеки», вбачається, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позики тощо) володіє транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдану шкоду (п. 2.2. Правил дорожнього руху України).
Звернувшись до суду, позивач свою позицію обґрунтував тим, що відповідач винний в скоєнні ДТП, відтак і в спричиненні внаслідок цього матеріальної шкоди.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що жодного доказу вини відповідача у скоєнні 04.07.2019 року ДТП матеріали справи не містять.Зокрема, матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що саме відповідач є особою, винною в спричиненні ДТП, що мала місце 04.07.2019 року о 08 год. 45 хв. на вул. Ракетній, 28 в м. Києві. Крім того, позивачем не доведено доказами в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України право вимоги до відповідача у порядку регресу та у заявленому позивачем розмірі.
Колегія суддів апеляційного суду із такими висновками погоджується.
Так, згідно з частинами 1, 2, 5, 8 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Увипадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
До позовної заяви уповноваженим представником позивача - адвокатом Квас Г.Д. додано письмове клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Заявляючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.
Доводи представника апелянта щодо визнання відповідачем у поданому ним відзиві на позовом вини у скоєнні ДТП, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача. Крім того, слід зазначити, що у відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 заперечував проти його задоволення в повному обсязі посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.
За вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Усі матеріали, подані представником позивача разом з позовом, не є належними та допустимими доказами обставин, на які МТСБУ посилається в обґрунтування заявлених вимог, а стосуються ДТП, яка мала місце 27.06.2019 року о 17 год. 00 хв. у м. Києві по проспекту Голосіївському, 90 між автомобілем Шевроле, д.н.з. НОМЕР_3 , та транспортним засобом BMW, д.н.нз. НОМЕР_4 , за участю водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не являються учасниками даної цивільної справи. 
Додана представником апелянта до апеляційної скарги копія постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2019 року не може бути взята до уваги апеляційним судом, оскільки жодних аргументів, підтверджуючих поважність причин неподання позивачем зазначеного доказу у встановлений в статті 83 ЦПК України строк, наведено не було.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Глузд Оксани Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 12 травня 2022 року.

 
Суддя-доповідач                                                        Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                        Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                               Журба С.О.