ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року 
м. Київ
справа №200/4456/20-а
адміністративне провадження № К/9901/30889/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                    Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Єресько Л.О.,
                                                                      Жука А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу 
за касаційною скаргою Донецької обласної прокуратури   
на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 (головуючий суддя - І.В. Геращенко, судді - А.А. Блохін, Г.М. Міронова)
у справі №  200/4456/20-а
за позовом ОСОБА_1 
до Донецької обласної прокуратури
про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прокуратури Донецької області, в якому просила: 
- визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Донецької області № 333-к від 22.04.2020 про звільнення з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області та органів прокуратури області;
- зобов`язати прокурора Донецької області поновити позивача на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області з 28.04.2020;
- стягнути середній заробіток за період з 28.04.2020 по дату поновлення на посаді. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірний наказ, яким позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він прийнятий всупереч положенням Конституції України, міжнародних договорів, ратифікованих Україною, Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, порушує право позивача на працю, на свободу віросповідання, на повагу до приватного життя, порушує засади рівності громадян. Позивач вказала, що нею у встановлений законом строк подано заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію, що свідчить про наявність волевиявлення позивача, спрямованого на проходження атестації та переведення позивача на посаду прокурора в обласній прокуратурі, тобто, на переконання позивача, зазначене волевиявлення є тим необхідним вираженням волі, що доступне для зовнішнього сприйняття, а підтвердженням факту її (позивача) волевиявлення на проходження атестації та переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі є підпис позивача із зазначенням дати, про що, також, на думку позивача, може свідчити її звернення до Голови Верховної Ради України, до Генерального прокурора щодо надання позивачу можливості проходження атестації без обробки її персональних даних. Зазначає, що оскільки нею подано у встановлений строк заяву без зазначення згоди на обробку персональних даних (при цьому надані ґрунтовні пояснення, які долучено до вказаної заяви і подано разом з заявою, а саме пояснення, що, як віруюча людина, вона не може надати згоду на обробку персональних даних, яку «безальтернативно примушують надати» вимоги Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»), та таку заяву подано у встановлений строк, то позивачем виконано вимоги Закону України №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме, подано відповідну заяву, а тому підстави для звільнення позивача з посади на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» зазначеного Закону, на переконання позивача, відсутні.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.07.2020 у задоволенні позовної заяви відмовлено.
4. При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що невідповідність змісту поданої позивачем заяви вимогам пункту 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пункту 9 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому Наказом Генерального прокурора 03.10.2019 № 221 тягне за собою звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Надаючи оцінку змісту поданої позивачем заяви від 07.10.2019, суд першої інстанції зазначив, що, оскільки станом на 07.10.2019 позивач мала статус посадової особи органів прокуратури України, а відповідач - Прокуратура Донецької області віднесений до органів державної влади у розумінні частини другої статті 19 Конституції України, то, як позивач, так і відповідач зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто у даному випадку на позивача покладений обов`язок скласти та подати заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію чітко визначеного Законом України № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» змісту, а на відповідача, відповідно, покладений обов`язок прийняти таку заяву та здійснити відповідні визначені законом дії за наслідками прийняття такої заяви. Суд першої інстанції наголосив, що, виходячи з положень частини другої статті 19 Конституції України, відповідач позбавлений права здійснювати дії, спрямовані на подальше проходження атестації, за заявою, зміст якої не відповідає вимогам закону.
5. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 рішення суду першої інстанції скасовано, прийняти нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Донецької області № 333-к від 22.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області та органів прокуратури області. Зобов`язано Донецьку обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури Донецької області з 28.04.2020. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28.04.2020 по 12.10.2020 в сумі 126 403, 40 грн. 
6. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неврегульованість на нормативному рівні питання, яким саме чином мав б діяти відповідач при отриманні заяви, яка не повною мірою відповідає за своїм змістом та формою вимогам наказу Генеральної прокуратури України № 221 від 03.10.2019 (додаток 2), не може тягнути за собою вкрай негативні наслідки для позивача у вигляді його звільнення з посади. Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону, порушення конституційних прав такої особи та виконання нею обов`язків.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
7. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
8. Підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач вказує пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що станом на дату подання касаційної скарги відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 10, 19 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пункту 9 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221. 
9. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує, що законодавцем чітко передбачено неможливість подання прокурором заяви без надання згоди на обробку персональних даних, оскільки це призведе до її невідповідності вимогам пункту 10 розділу II Закону України № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пункту 9 Розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженому Наказом Генерального прокурора 03.10.2019 № 221. Зазначає, що подана позивачем заява про переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру є заявою довільної форми, без урахування типової форми, яка є обов`язковою для прокурорів. Наголошує, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку є неподання позивачем заяви про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі.   
Позиція інших учасників справи
10. У відзиві на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Рух касаційної скарги
11. Ухвалою Верховного Суду від 28.12.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Донецької обласної прокуратури.
12. Ухвалою Верховного Суду від 27.04.2022 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
13. ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України на прокурорсько-слідчих посадах з серпня 2004 року.
14. Наказом прокуратури Донецької області № 159-к від 13.02.2008                  ОСОБА_1 призначено прокурором відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури області.
15. 04.10.2019 за вих. № 11/1/1-2048вих19 Генеральною прокуратурою України керівникам кадрових підрозділів регіональних прокуратур надіслано лист, згідно якого, з метою належної організації атестації прокурорів, необхідно організувати у період з 4 до 15 жовтня 2019 року включно прийом заяв про переведення на посаду прокурора відповідно в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестацію. Зазначено, що заява подається за формою, наведеною у Додатку 2 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України № 221 від 03.10.2019, є доступною на веб-сайті Генеральної прокуратури України та підписуються прокурором особисто. Одночасно з цим, зобов`язано надсилати до Департаменту кадрової роботи та державної служби інформацію щодо кількості поданих прокурорами і слідчими заяв щоденно до 15 години електронною поштою за формою згідно з додатками 1 і 2 до цього листа та сканкопіями поданих заяв. 
16. 07.10.2019 позивачем подано Генеральному прокурору Рябошапці Р.Г. заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію. В тексті заяви вказано, що проведення атестації ОСОБА_1 просить здійснювати без обробки персональних даних, у тому числі автоматизованої, без використання (штрих-кодового) ідентифікатора, про причини зазначеного детально викладено у поясненні з додатками.
17. У своїх поясненнях на ім`я в.о. прокурора Донецької області Ромаська В.О. позивач вказує, що під час проведення атестації з релігійних переконань вона не дає згоду на обробку персональних даних. 
18. Заяву позивача зареєстровано у прокуратурі Донецької області 10.10.2019 за            № 13/1-119вн-19.
19. 09.10.2019 позивачем Генеральному прокурору України направлено лист разом з заявою про переведення на посаду прокурора в прокуратурі Донецької області та про намір пройти атестацію. В листі зазначено, що аналогічна заява надсилалась до прокуратури Донецької області 07.10.2019 з додатками на 22 аркушах. Також, в листі позивач просила захистити її конституційне право на працю та надати можливість проходити атестацію без обробки персональних даних, оскільки надання такої згоди для позивача є неприпустимим виходячи з її релігійних переконань.
20. З аналогічних питань позивач зверталась 10.10.2019 до Президента України та голови Верховної Ради України, які були направлені для розгляду до Генеральної прокуратури України. 
21. 15.10.2019 за вих. № 11/1524 прокуратурою Донецької області на адресу в.о. начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України Дунаса Т.О. направлено оригінали заяв працівників прокуратури Донецької області про переведення на посаду прокурора та про намір пройти атестацію та інших документів.
22. 01.11.2019 за вих. № 11/1/1-2417вих19 в.о. начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України до прокуратури Донецької області надіслано лист зі списком працівників прокуратури Донецької області, які не подали Генеральному прокурору у встановлений строк заяви установленої форми про переведення до обласної (окружної) прокуратури та про намір пройти атестацію, а також зазначено, що такі прокурори звільняються з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
23. Листом від 11.11.2019 Генеральна прокуратура України повідомила позивача про те, що форму та порядок подачі заяви визначено Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221, згідно пункту 9 якого атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора, в якій зазначено про намір пройти атестацію та надано згоду на обробку персональних даних. Відсутність заяви позивача за встановленою формою свідчить про відсутність підстав для проведення атестації. 
24. Наказом прокуратури Донецької області від 22.04.2020 № 333-к, керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», пунктом 3, підпунктом 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, аналітичної роботи та інформаційних технологій прокуратури області та органів прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 27.04.2020.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування (чинні на час виникнення спірних правовідносин)
25. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
27. Законом України «Про прокуратуру» забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
28. Законом України від 19.09.2019 № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» до Закону України «Про прокуратуру» були внесені зміни.
29. Зокрема, в тексті Закону України «Про прокуратуру» слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
30. Згідно пунктів 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». 
Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
31. Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).
32. Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
33. На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).
34. Відповідно до пункту 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
35. Згідно з пунктами 2, 4 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. 
Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
36. За приписами пунктів 9, 10 розділу І Порядку № 221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.
Заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15.10.2019 (включно). Заява підписується прокурором особисто.
37. Пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
38. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
39. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
40. Касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
41. Так, на момент подання касаційної скарги висновок Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 10, 19 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пункту 9 розділу І Порядку № 221 був відсутній. Водночас на момент розгляду цієї справи висновок щодо застосування положень пунктів 10, 19 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пункту 9 розділу І Порядку № 221 сформовано Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 у справі                            № 200/13482/19-а.
42. Верховний Суд, розглядаючи справу № 200/13482/19-а за подібних правовідносин (невідповідність заяви позивача про переведення на посаду прокурора встановленій формі), дійшов таких висновків.
43. Відповідно до пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» подана прокурорами заява, для визначення її відповідності вимогам закону, має містити у собі такі відомості: про переведення на посаду прокурора в обласну прокуратуру; про намір пройти атестацію; про надання згоди на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.
44. Відповідно до пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» Порядком проходження прокурорами атестації визначається строк подачі заяви, її форма та порядок подачі.
45. За загальновідомим правилом відомчі підзаконні нормативні акти, приписи яких поширюються на організації та осіб, що перебувають у системі службового підпорядкування відповідного міністерства, відомства, що приймаються уповноваженими нормотворчими суб`єктами на основі і на виконання законів, не повинні суперечити їм.
46. Верховним Судом у постанові від 26.11.2020 у справі № 200/13482/19-а зроблено висновок, що Закон України «Про прокуратуру», Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Порядок № 221 не передбачають ототожнення невідповідності поданої заяви про переведення на посаду прокурора формі, встановленій додатком 2 до Порядку № 221, неподанню такої заяви взагалі. 
47. Саме неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру», Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». 
48. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 24.09.2021 у справі № 140/3790/19, від 29.09.2021 у справі № 640/24727/19, від 07.10.2021 у справі № 640/23232/19, від 13.10.2021 у справі № 560/4176/19, від 18.11.2021 у справі                № 640/23604/19.
49. Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що закон не пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з невідповідності поданої заяви про переведення на посаду прокурора формі, встановленій додатком 2 до Порядку № 221. 
50. Щодо невідповідності поданої позивачем заяви формі, встановленій Порядком          № 221, а саме: ненадання позивачем згоди на обробку персональних даних, суд зазначає наступне. 
51. Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
52. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною  за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
53. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.
54. Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
55. Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
56. Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
57. У постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.
58. Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
59. Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону України «Про захист персональних даних»).
60. Частинами п`ятою та шостою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. 
Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
61. Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
62. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних данних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.
63. Водночас Велика Палата Верховного Суду зазначила, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
64. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що неврегульованість на нормативному рівні питання, яким саме чином мав би діяти відповідач при отриманні заяви позивача, яка не відповідає формі, визначеної Порядком № 221, не може тягнути за собою негативні наслідки для позивача у виді звільнення з посади. 
65. Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. 
66. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
67. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
68. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки щодо розподілу судових витрат
69. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
70. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури залишити без задоволення.  
2. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі     № 200/4456/20-а залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж.М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  Л.О. Єресько

                                                                      А.В. Жук