ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 червня 2022 року           справа №200/10949/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.   у справі № 200/10949/21  (головуючий І інстанції суддя Бабаш Г.П.) за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про  визнання  дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
                                                         
                                                  В С Т А Н О В И В:

Позивач   звернувся до суду з позовом до  відповідача у серпні 2021, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 05.08.2021 року № 056750006563;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 28.07.2021 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 29.01.1979 року по 14.08.1981 року, з 19.06.1982 року по 02.06.1986 року, з 09.03.1988 року по 25.08.1994 року, з 29.05.1998 року по 01.09.2002 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати  та виплатити пенсію з дати звернення з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 2-6). 
Рішенням Донецького  окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії позивачу від 05.08.2021 року № 056750006563.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 28.07.2021 року із зарахуванням до страхового стажу  позивача періодів роботи з 29.01.1979 року по 14.08.1981 року, з 19.06.1982 року по 02.06.1986 року, з 09.03.1988 року по 25.08.1994 року, з 29.05.1998 року по 01.09.2002 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 64-66). 
Представник відповідача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що   до загального стажу позивача не зараховані періоди з 29.05.1998 по 01.09.2002, оскільки запис в трудовій книжці не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: не проглядається рік прийняття на роботу та наявне виправлення в підставі про прийняття. Періоди роботи з 29.01.1979 по 14.08.1981, з 19.06.1982 по 02.06.1986, з 09.03.1988 по 25.08.1994 не зараховано до страхового стажу, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та кількість вироблених трудоднів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В частині відмови рішення суду не оскаржено.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 24 грудня 2021 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року  № 2102-IX, від 15 березня 2022 року  № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року  № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено  воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.  
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що  28.07.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.08.2021 року № 056750006563 позивачу відмовлено у призначенні пенсії (а.с. 16).
До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 29.01.1979 року по 14.08.1981 року, з 19.06.1982 року по 02.06.1986 року, з 09.03.1988 року по 25.08.1994 року, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та кількість вироблених трудоднів; з 29.05.1998 року по 01.09.2002 року, оскільки запис в трудовій книжці не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не проглядається рік прийняття на роботу та наявне виправлення в підставі про прийняття. Для зарахування вищезазначених періодів роботи позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи на підставі первинних документів.  
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
За визначенням статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058) встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Приписами частини 2 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років по 31 грудня 2020 року. Починаючи з 01.01.2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - не менше 28 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження.
Тобто, починаючи з 01.01.2021 року право на призначення пенсії за віком мають жінки після досягнення 61 року за наявності необхідного стажу в період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - не менше 28 років.
Як свідчать матеріали справи, позивач народилась   ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто для призначення пенсії  за віком після досягнення 61 років їй необхідно мати наявного страхового стажу не менше 28 років.
Статтею  62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788) занотовано: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також за змістом статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року  № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як встановлено судами, позивач разом із заявою про призначення пенсії подав до Пенсійного фонду оригінал трудової книжки, яка містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у спірні періоди.
Трудова книжка   ОСОБА_1 містить такі записи:
- 29.01.1979 року прийнято в члени колгоспу «Путь к комунізму»;
- з 14.08.1981 року звільнено на підставі наданої заяви;
- 19.06.1982 року прийнято в члени колгоспу «Путь к комунізму» Донецької області Тельманівського району;
- з 02.06.1986 року звільнено на підставі наданої заяви;
- 09.03.1988 року прийнято в члени колгоспу «Путь к комунізму» Донецької області Тельманівського району;
- 25.08.1994  року звільнено з членів колгоспу за власною ініціативою;
- з 29.05.1889 року по 01.09.2002 працювала дояркою  (а.с. 11-15).
У п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, визначено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого члена правління колгоспу особи та печатки (п.6).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.         
Відповідач при прийнятті рішення за заявою позивача про призначення пенсії не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Також суд відзначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Таким чином, період роботи з 29.05.1998 року по 01.09.2002 року підлягає зарахуванню до страхового стажу  позивача, як про це правомірно зазначив суд першої інстанції.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з пунктом «д» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі також Закон № 1788-ХІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування.
Норма обслуговування - це кількість голів корів, закріплених за робітницею, яких вона зобов`язана обслужити протягом встановленого робочого дня у визначених організаційно-технічних умовах.
Виходячи з правового аналізу пункту "д" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" слід зробити висновок, що обов`язковою умовою при призначенні пільгової пенсії є виконання особою встановлених норм обслуговування.
За приписами  Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29 липня 1993 року № 58 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки про період та характер роботи, що дають право на пільгову пенсію, вимагаються у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників,  згідно п. 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.
Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №  7, згідно з яким до доярок належать працівники, які оформлені на роботу доярками, свинарками, мають відповідні посвідчення, які постійно зайняті протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Дояркам, свинаркам, які відпрацювали повний польовий період на колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, доярки та свинарки яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «доярка» та свинарка, запроваджена в 1961 році.
Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання роботи доярки, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.
Цей висновок суду узгоджується з практикою Верховного Суду, сформованою в постановах  від 21.11.2019  у справах № 355/343/17, № 701/1232/16-а, від 30.09.2019 № 140/2371/16-а.
Як зазначалось раніше, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.08.2021 року № 056750006563 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.   До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 29.01.1979 року по 14.08.1981 року, з 19.06.1982 року по 02.06.1986 року, з 09.03.1988 року по 25.08.1994 року, оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та кількість вироблених трудоднів; з 29.05.1998 року по 01.09.2002 року так як запис в трудовій книжці не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не проглядається рік прийняття на роботу та наявне виправлення в підставі про прийняття. Для зарахування вищезазначених періодів роботи позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи на підставі первинних документів.  
На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005,  в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Разом з тим, відповідач, в порушення вимог п. 4.2 Порядку № 22-1, не вчиняв відповідних дій по витребуванню  від позивача дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів,  а саме уточнюючих довідок.
Тобто, рішення відповідача від 05.08.2021 №  056750006563 підлягає скасуванню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Згідно з п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, підміняючи дискреційні функції УПФУ.
Отже, після скасування судом рішення відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення з урахуванням зарахованих судом до спеціального стажу спірних періодів праці позивача. 
Наведені вище обставини дають підстави суду апеляційної інстанції скасувати частково рішення суду першої інстанції в частині  зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  зарахувати до страхового стажу позивача періодів роботи з 29.01.1979 року по 14.08.1981 року, з 19.06.1982 року по 02.06.1986 року, з 09.03.1988 року по 25.08.1994 року. В іншій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, п.4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області    -  задовольнити частково.
Рішення     Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р.   у справі № 200/10949/21 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  зарахувати до страхового стажу  позивача періоди роботи з 29.01.1979 року по 14.08.1981 року, з 19.06.1982 року по 02.06.1986 року, з 09.03.1988 року по 25.08.1994 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.07.2021 року з урахуванням правових висновків суду, викладених в мотивувальній частині цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Колегія суддів:                                                                                           Г.М. Міронова
                                                                                                                     І.В. Геращенко
                                                                                                                     Е.Г. Казначеєв