ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 320/1950/20
адміністративне провадження № К/9901/11191/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Васильєвої І.А., суддів: Бившевої Л.І.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової служби України (ДПС) на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 (суддя-доповідач Файдюк В.В., судді: Земляна Г.В., Мєзєнцев Є.І.) у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства (ДП) «Рітейл Іст» до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
У С Т А Н О В И В:
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 20.07.2020 адміністративний позов ДП «Рітейл Іст» задовольнив: визнав протиправною бездіяльність ДФС щодо нездійснення реєстрації податкової накладної від 31.12.2018 №614 на суму 821,00 грн (в тому числі ПДВ - 136,83 грн) в день її фактичного відправлення засобами електронного зв`язку (15.01.2019); зобов`язав ДПС зареєструвати податкову накладну від 31.12.2018 №614 в Єдиному реєстрі податкових накладних в день її фактичного відправлення - 15.01.2019.
11.12.2020 ДПС звернулася з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції у цій справі.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.02.2021 відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
На цю ухвалу ДПС подала касаційну скаргу.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач посилається на те, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Позивач правом на подання відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.
Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.01.2021 апеляційну скаргу ДПС залишив без руху, як таку, що була подана після закінчення строку, встановленого статтею 295 КАС, а підстави для поновлення зазначеного строку, вказані відповідачем у клопотанні, визнанні судом неповажними. Відповідач обґрунтовував підставу поновлення строку на подання апеляційної скарги тим, що апеляційну скаргу подає вдруге, вперше подана апеляційна скарга була повернута згідно з ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 у зв`язку з несплатою судового збору. Водночас контролюючий орган вживав всі можливі заходи щодо сплати судового збору з метою усунення недоліків апеляційної скарги, поданої вперше, та 13.11.2020 сплатив судовий збір (2881,50 грн). Однак зупинення операцій на його рахунках органом державної казначейської служби у зв`язку з пред`явленням до виконання виконавчих документів на безспірне списання грошових коштів в інших справах та несвоєчасне надходження від органу державної казначейської служби платіжного доручення від 09.11.2020 №2874 про сплату судового збору унеможливило усунути недоліки поданої вперше апеляційної скарги у строк (до 09.11.2020), встановлений судом згідно з ухвалою від 27.10.2020 про залишення апеляційної скарги без руху, і апеляційна скарга була повернута (а.с.167, 176-180 т.І). 
На виконання вимог ухвали від 11.01.2021 про залишення апеляційної скарги без руху ДПС подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що вперше апеляційна скарга була подана в межах строку, встановленого статтею 295 КАС, а право на повторне звернення з апеляційною скаргою (11.12.2020) після її повернення судом реалізоване ДПС без зайвих зволікань - менше ніж через 2 (два) тижні з дня отримання ухвали суду від 16.11.2020 про повернення апеляційної скарги. При цьому відповідач зазначив, що ухвала від 16.11.2020 про повернення апеляційної скарги була ним отримана 25.11.2020 і на момент сплати судового збору (13.11.2020) він не був обізнаний про повернення апеляційної скарги судом. Також відповідач наголошував, що не мав змоги вчасно сплатити судовий збір та подати платіжне доручення до суду, посилаючись на зупинення операцій на його рахунках органом державної казначейської служби у зв`язку з пред`явленням до виконання виконавчих документів на безспірне списання грошових коштів в інших справах, на процедуру проведення оплати самого судового збору та отримання платіжного документа про сплату судового збору від органу державної казначейської служби (а.с. 196-199 т.І).
Суд апеляційної інстанції ухвалою від 18.02.2021 наведені відповідачем причини пропуску строку на апеляційне оскарження як підстави для його поновлення визнав неповажними та відмовив у відкритті апеляційного провадження. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд виходив з того, що право особи повторно звернутися з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Обставин, що створюють труднощі у сплаті судового збору, в тому числі процедура погодження та сплата судового збору суб`єктом владних повноважень не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки виходячи з принципу «належного урядування», держава не повинна отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж. Інших підстав для поновлення строку, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення із скаргою у встановлений процесуальним законом строк, та доказів на їх підтвердження відповідач не зазначив.
Відповідно до частини першої статті 295 КАС апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Положеннями пункту 1 частини другої статті 295 КАС встановлено, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Отже, законом визначені процесуальні строки на апеляційне оскарження судового рішення, після спливу яких вважається, що такий строк пропущений. Відлік такого строку законодавець пов`язує з днем проголошення судового рішення або складення його повного тексту. Водночас, частина третя статті 295 КАС передбачає, що строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу. При цьому адміністративний суд має дискреційні повноваження на поновлення процесуальних строків і питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюється судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку.
Порушення вимог до оформлення апеляційної скарги, деталізованих у статті 296 КАС зумовлює її залишення без руху чи повернення за правилами статті 169 цього Кодексу (частина друга статті 298 КАС).
Подання апеляційної скарги після закінчення строків, врегульованих у статті 295 КАС є також підставою для залишення її без руху.
Згідно з частиною третьою статті 298 КАС апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності "res judicata" як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати, зокрема суб`єктів адміністративного судочинства.
Висновок суду апеляційної інстанції щодо підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідає правильному застосуванню норми пункту 4 частини першої статті 299 КАС, оскільки саме по собі звернення до суду в межах встановленого строку із апеляційною скаргою, яка була повернута судом, не є достатньою і безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження у разі повторного звернення з апеляційною скаргою після закінчення строків, установлених статтею 295 КАС, без належного обґрунтування поважності обставин, які стали причиною цього.
Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту апеляційної скарги, що стало підставою для її повернення, не є об`єктивною та непереборною обставиною, з якою стаття 121 КАС пов`язує можливість поновлення процесуального строку. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених на нього завдань.
Встановлення законом граничних строків для оскарження судових рішень, зокрема для апеляційного оскарження, обумовлено необхідністю забезпечити правову визначеність у правовідносинах. Поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення одному з учасників справи безпосередньо впливає на правове становище іншого учасника.
Право особи повторно звернутися з апеляційною скаргою після її повернення відповідно до положень частини восьмої статті 169, частини другої статті 298 КАС не є абсолютним, таке звернення повинно бути в порядку, встановленому законом.
Статтею 44 КАС передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (частина перша, пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Наведеними нормативними положеннями чітко окреслено процесуальну поведінку, зміст якої зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до процесуальних прав, реалізуючи їх таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання процесуальних обов`язків, встановлених законом, зокрема, щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Підстави пропуску особою строку на оскарження судового рішення можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення із скаргою у встановлений процесуальним законом строк.
Обставини, що створюють труднощі у сплаті судового збору, як і ті, що стосуються адміністративно-організаційної діяльності суб`єкта владних повноважень, не надають права останньому у будь-який час після спливу встановленого законом строку на апеляційне оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення. Будь-які обставини, які пов`язані з діяльністю державних органів загалом, і податкових органів зокрема, в тому числі, й ті, які негативно впливають на її ефективність, не можуть розцінюватися як такі, що надають підстави для застосування до суб`єкта владних повноважень режиму «послаблення» у відносинах, які прямо чи опосередковано стосуються особи без такого статусу. Ці обставини не надають права суб`єкту владних повноважень у будь-який час після спливу встановленого законом строку на апеляційне оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Крім того, відповідно до пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, зупинення операцій по рахунках боржників не є перешкодою для проведення такого платежу, як сплата судового збору.
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, як і у касаційній, скарзі відповідач не надав пояснень щодо об`єктивно існуючої перешкоди щодо звернення повторно з апеляційною скаргою тільки 11.12.2020. Так, судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі був сплачений ДПС 13.11.2020 згідно з платіжним дорученням від 09.11.2020 №2874, про що зазначено і у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, поданого одночасно з апеляційною скаргою, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 про повернення вперше поданої апеляційної скарги була отримана відповідачем 25.11.2020 (а.с. 198 т.І). Правом на окарження ухвали про повернення вперше поданої апеляційної скарги з підстав несплати судового збору, що фактично був сплачений на момент повернення апеляційної скарги, відповідач не скористався. Також ДПС не зазначає обставин, що були перешкодою для подання апеляційної скарги впродовж строку після сплати судового збору у період з 13.11.2020 до 25.11.2020 та з 25.11.2020 по 11.12.2020.
Посилаючись на поширення коронавірусної інфекції в країні, відповідач не наводить конкретних обставин, які б свідчили про те, що ДПС не мала можливості сплатити судовий збір впродовж періоду з 07.09.2020 (дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції; а.с. 122 т.І) по 13.11.2020 (дата сплати судового збору за подання апеляційної скарги; а.с. 180 т.І).
Посилання ДПС на судові рішення Верховного Суду щодо застосування норми процесуального права у подібних правовідносинах також є безпідставним, оскільки питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюється судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку.
Отже, висновок суду апеляційної інстанції щодо підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження відповідає правильному застосуванню норми пункту 4 частини першої статті 299 КАС.
Відповідно до частин першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 - без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Васильєва Л.І. Бившева   В.П. Юрченко