Ухвала
 
30 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 759/11245/21
провадження № 61-5834cк22 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року у складі судді Горбенко Н. О., та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року у складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Гуля В. В., Верланова С. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 26 лютого 2021 року № 4 про встановлення неповного робочого часу працівнику, визнати протиправним та скасувати наказ №23/ОС від 28 квітня 2021 року про припинення з ним трудового договору (контракту), поновити його на посаді радника генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2021 року по дату постановлення рішення суду, стягнути з відповідача 20 000,00 грн компенсації моральної шкоди 20 000,00 грн.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року змінено шляхом доповнення мотивувальної частини рішення висновком про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 26 лютого 2021 року № 4 про встановлення неповного робочого часу та відмову в задоволенні даних вимог у зв`язку з пропуском позивачем встановленого статтею 233 КЗпП строку для звернення до суду із вказаними вимогами. У іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року залишено без змін.
 
ОСОБА_1 27 червня 2022 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
 
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 червня 2021 року справу № 759/11245/21 визнано малозначною. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з розгляду трудових спорів, що виникають через неправильне застосування статті 36 КЗпП. ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа є малозначною, але має для нього виняткове значення, оскільки відповідач незаконного його звільнив, що фактично підтверджено постановою у цій справі, чим порушив конституційне право позивача на працю. Очевидно, що в умовах воєнного стану, відсутності оплачуваного заробітку, наявності на утриманні неповнолітніх дітей, ця справа має виняткове значення для позивача, оскільки стосується не тільки відновлення порушеного права, а і можливості забезпечувати існування своєї сім`ї. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для позивача.
 
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
 
Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання наказу про звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                                   І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков