справа № 753/7148/21
головуючий у суді І інстанції Заставенко М.О.
провадження № 22-ц/824/1399/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
22 червня 2022 року                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,
 
розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Буній Галини Ярославівни - на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), про визнання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, -
в с т а н о в и в :
У квітні 2021 року  ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою до  ОСОБА_1 , у якій просив суд: визнати  ОСОБА_2 батьком малолітнього ОСОБА_4 , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, записавши його батьком хлопчика, змінивши прізвище дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Позовні вимоги мотивовані тим, що  ОСОБА_2 з дитинства знайомий з  ОСОБА_3  та наприкінці 2013 року між ними виникли близькі стосунки, у той час як  ОСОБА_3  перебувала у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_1 . Після того як  ОСОБА_3 повідомила позивачу про те, що вона вагітна від свого чоловіка  ОСОБА_1  стосунки між ними були припинені. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3  народила сина - ОСОБА_4 , батьком якого записаний  ОСОБА_1 . 
Рішенням суду від 26 червня 2019 року шлюб між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 розірвано, малолітній син залишився проживати з матір`ю. На початку 2019 року близькі стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відновились та 05 липня 2019 року між ними був зареєстрований шлюб. 
З кінця 2020 року позивач почав помічати зовнішню схожість між ним та ОСОБА_4 . На початку березня 2021 року  ОСОБА_3 погодилась провести експертне дослідження з метою підтвердження чи спростування сумнівів позивача щодо біологічного батька дитини. За заявою  ОСОБА_3 від 12 березня 2021 року проведене експертне дослідження відповідно до якого вірогідність батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 становить 99,999999999%.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року позов  ОСОБА_2 задоволено.
Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 .
Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 3923 від 05 грудня 2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, записавши ОСОБА_2 батьком дитини, змінивши прізвище дитини з з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та по батькові з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 », інші дані про дитину залишено без змін.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час народження сина  ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з  ОСОБА_1 , реєстрація його народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України.
Судом установлено, що батьком малолітнього ОСОБА_4 є не відповідач  ОСОБА_1 , а позивач ОСОБА_2 , що визнається матір`ю дитини та підтверджується висновком експерта № СЕ-19-21/8281-БД від 19 березня 2021 року, відповідно до якого вірогідність батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 становить 99,999999999%.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Буній Г.Я. - подала апеляційну скаргу на рішення та заперечення на ухвалу про відмову у призначенні судової експертизи, у якій просить: скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року та ухвалити нове судове рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням суд фактично позбавив відповідача батьківських прав, не надавши можливості для захисту та встановлення істини. 
Зазначив, що судом першої інстанції необґрунтовано та незаконно відмовлено відповідачу у проведенні експертизи, що призвело до неповного встановлення обставин, які мають значення для справи та позбавило відповідача права на захист.
Експертне дослідження (висновок експерта) від 19 березня 2021 року № СЕ-19-21/8281-БД, замовлене третьою особою ОСОБА_3 , та додане позивачем до позовної заяви, проведене експертом без вищої медичної (фармацевтичної) освіти, без участі і відома відповідача та без відібрання у нього біологічних зразків. Протягом 7 років у жодної зі сторін не виникало сумнівів щодо батьківства відповідача. 
На думку апелянта, підставою для звернення позивача до суду з позовом про визнання батьківства є наявність іншого судового спору у справі № 753/4440/20 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна та закінчення у грудні 2020 року строку дії 2-річного дозволу на вивезення дитини за кордон. Тому, зазначене експертне дослідження викликало у відповідача обґрунтовані сумніви щодо його дійсності, правильності та допустимості у розумінні статті 78 ЩІК України. 
 
Одночасно апелянтом заявлене клопотання про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.
Клопотання обґрунтоване тим, що допустимим, достовірним та достатнім доказом щодо встановлення батьківства відносно малолітнього ОСОБА_4 може бути саме висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи зразків крові та букального епітелію всіх учасників справи, який в сукупності з іншими доказами у справі дає можливість суду дійти правильного висновку про те, хто є батьком дитини, та правильно вирішити спір.
Відповідач не має можливості самостійно провести (замовити проведення) молекулярно-генетичної експертизи (дослідження), оскільки ОСОБА_9 не надає йому можливості спілкуватись з дитиною та не надає добровільної згоди і дозволу на взяття зразків ні букального епітелію, ні крові. Отже, єдиною можливістю проведення експертизи за участі відповідача та можливістю надати докази з метою встановлення істини є призначення судом експертизи.
 
Від позивача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення на клопотання про призначення експертизи, у яких він посилається на те, що посилання апелянта на те, що тест на ДНК визначається тільки в державних лабораторіях МЮУ, охорони здоров`я та оборони України є повністю безпідставним, оскільки Закон України «Про судову експертизу» не містить жодного пункту, підпункту чи статті, у яких зустрічаються такі слова як «тест», «ДНК», «батьківство», «лабораторіях», «біологічного», «спорідненості», «молекулярно-генетичні» і так далі.
Питання біологічного походження дитини від батька/батьків визначається не судово-медичною експертизою, а біологічною експертизою, яка відноситься до криміналістичних експертиз, що виключає можливість призначення апеляційним судом експертизи такого виду (судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу) і установою, про що просить відповідач (Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи).
Правові висновки касаційного суду, висловлені у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 461/11591/13-ц, є безпідставними, оскільки фактичні обставини цих справ різняться. Будь-які процесуальні підстави задовольняти клопотання представника відповідача про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи відсутні.
 
Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 , 14 листопада 2014 року є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с. 25).
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .
Рішення набрало законної сили 26 червня 2017 року (а.с. 27).
ОСОБА_2 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 05 липня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 26).
Відповідно до висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19-21/8281-БД від 19 березня 2021 року вірогідність батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 становить 99,999999999%                 (а.с. 10-24).
Відповідно до частини 1, 2 статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України .
Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. 
Суд першої інстанції, досліджуючи існування кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , врахував висновок експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № СЕ-19-21/8281-БД від 19 березня 2021 року, відповідно до якого вірогідність батьківства ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_4 становить 99,999999999%.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач посилається на те висновок експерта, долучений позивачем до позовної заяви, складений експертом без вищої медичної (фармацевтичної) освіти, а також ним заявлене клопотання про призначення про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.
Відповідно до статті 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є, крім іншого, договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних експертиз.
Пунктом 1.2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (далі - Інструкція), визначено, що біологічна експертиза є підвидом криміналістичної експертизи.
Згідно з пунктом 25.2 Інструкції одним із завдань біологічної експертизи є встановлення спорідненості (родинних зв`язків).
Відповідно до частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Поданий позивачем висновок від 19 березня 2021 року № СЕ-19-21/8281-БД складений старшим судовим експертом сектору молекулярно генетичних досліджень відділу біологічних досліджень лабораторії біологічних досліджень та обліку Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Кравця В.П., який має вищу педагогічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» (свідоцтво про присвоєння № 17464, видане ЕКК МВС 19 грудня 2019 року). Експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України за завідомо неправдивий висновок експерта (а.с. 10). 
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для сумнівів у правильності висновку експерта, який наданий позивачем, оскільки такий відповідає вимогам статей 102, 106 ЦПК України та статтям 7, 7-1 Закону України «Про судову експертизу», а визначення способу проведення експертизи належить до компетенції експерта.
Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. В ухвалі (постанові) про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта. Проведення повторної експертизи може бути доручено тільки іншому експертові.
Оскільки у матеріалах справи наявний наданий позивачем ОСОБА_2 висновок експерта з питань щодо встановлення спорідненості (родинних зв`язків) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відповідачем не доведено та судом не встановлено наявність підстав вважати такий висновок необґрунтованим, таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, а тому апеляційний суд не вбачає підстав, передбачених статтею 103 або статтею 113 ЦПК України, для призначення експертизи з цього питання за клопотанням відповідача.
За таких обставин суди першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про встановлення батьківства.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги та інші судові витрати не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 259, 268, 365 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Буній Галини Ярославівни залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Головуючий                                                               Г.І. Мостова
 
Судді                                                                           Р.В. Березовенко
 
О.Ф. Лапчевська