ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року	Львів	Справа № 380/2474/21 пров. № А/857/1888/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Кардаш В.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Стрийської районної державної адміністрації Львівської обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верболіз» до Жидачівської районної державної адміністрації Львівської обл., Стрийської районної державної адміністрації Львівської обл. про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування завданих збитків (суддя суду І інстанції: Сасевич О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09.11.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

11.02.2022р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Верболіз» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії/бездіяльність відповідача Жидачівської районної державної адміністрації /РДА/ Львівської обл., а саме перевищення строку для надання відповіді на заяву № 51 від 15.05.2020р. та недослідження і відсутність фіксування нанесення збитків через пошкодження посівів ріпаку, протиправними; стягнути з відповідача Жидачівської РДА Львівської обл. кошти на відшкодування збитків у розмірі 27100 грн., заподіяних його бездіяльністю; судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-6).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (у судовому засіданні) (а.с.51-52).

          Протокольною ухвалою суду від 17.05.2021р. залучено до участі в справі у якості співвідповідача Стрийську РДА Львівської обл. (а.с.66).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність Жидачівської РДА Львівської обл., яка проявилася в перевищенні строку для надання відповіді на заяву ТзОВ «Верболіз» № 51 від 15.05.2020р. та недослідженні й незафіксуванні нанесення збитків через пошкодження посівів ріпаку; стягнуто зі Стрийської РДА Львівської обл. на користь ТзОВ «Верболіз» кошти на відшкодування збитків у розмірі 27100 грн., заподіяних бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; стягнуто зі Стрийської РДА Львівської обл. на користь ТзОВ «Верболіз» витрати по сплаті судового збору в сумі 4540 грн. (а.с.113-120).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Стрийська РДА Львівської обл., яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.122-129).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 29.05.2020р. районною комісією спільно з представниками депутатського корпусу Журавнівської селищної ради за участю представників ТзОВ «Верболіз» та Фермерського господарства /ФГ/ «Демків» проведено обстеження посівів озимого ріпаку ТзОВ «Верболіз» на площах урочища «За школою». Окрім цього, у відповіді Жидачівської РДА на звернення позивача за № 02-17/893 від 07.09.2020р., яка надіслана останньому 16.09.2020р., зазначено про те, що посіви ріпаку, які межують з ділянками озимої пшениці, що перебувають у користуванні інших господарств, мають ознаки пошкодження. Тобто, факт заподіяння збитку позивачу досліджений і зафіксований.
Окрім цього, обов`язок доказування спричиненої матеріальної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається із таким позовом.
Таким чином, для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити факт заподіяння шкоди; неправомірність дій (бездіяльності); причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями (бездіяльності); наявність вини. Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є підставою для відмови у відшкодуванні такої шкоди.
Згідно доводів позивача матеріальна шкода полягає у втраті врожаю в розмірі 2 тони внаслідок незаконного засіву ФГ «Демків» частини орендованої ТзОВ «Верболіз» площі та пошкодження засобами захисту рослин посіяного ТзОВ «Верболіз» ріпаку. На підтвердження цього позивачем надані відповідні докази та розрахунки розміру шкоди. Отже, є всі підстави вважати, що матеріальна шкода в розмірі 27100 грн. завдана позивачу не бездіяльністю Жидачівської РДА, а неправомірними діями ФГ «Демків».
Відтак, безпідставним є твердження позивача про те, що саме бездіяльність Жидачівської РДА в особі голови ОСОБА_1 унеможливила відшкодування збитків від заподіювача шкоди - ФГ «Демків» - в порядку господарського судочинства. Адже, позивачем до позовної заяви долучені докази, якими він обґрунтовує факт та розмір заподіяної йому саме ФГ «Демків» шкоди. Тому не зрозуміло, що саме перешкодило позивачу звернутися до господарського суду з позовом про стягнення з останнього завданих незаконним засівом частини орендованої площі та пошкодженням засобами захисту рослин збитків, які він оцінив у 27100 грн.
Також не проведено жодної експертної оцінки пошкодження посівів засобами захисту рослин посіяного ТзОВ «Верболіз» ріпаку.
Отже, Стрийська РДА вважає, що позивач не обґрунтував наявність безпосереднього причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача щодо надання відповіді на заяву з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки позивач не довів належними доказами того факту, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат. 

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
17.05.2022р. на адресу апеляційного суду надійшли повторні клопотання сторін про відкладення або перенесення розгляду справи до укладення режиму припинення вогню, перемир`я або подібного покращення ситуації (а.с.156-157).
Водночас, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України № 389-VIII від 12.05.2015р. «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно з ст.26 цього Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
          У своїх клопотаннях сторони не навели будь-яких переконливих та вагомих обставин, що б зумовлювали неможливість апеляційного розгляду справи по причині введення воєнного стану, через що наведені клопотання слід вважати необґрунтованим.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах воєнного стану може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ТзОВ «Верболіз» є користувачем земель сільськогосподарського призначення на території колишнього Жидачівського району Львівської обл. й провадить на ній господарську діяльність. Зокрема, у 2020 році ТзОВ «Верболіз» було засіяно орендовані землі озимим ріпаком, при цьому частина посівів ріпаку, здійснених ТзОВ «Верболіз», були пошкоджені. 
Зазначені обставини визнаються та не заперечуються учасниками справи.
Із приводу пошкодження посівів ріпаку позивач звернуся до Жидачівської РДА Львівської обл. з відповідною заявою № 51 від 15.05.2020р. У цій заяві позивач просив орган влади створити комісію, дослідити та зафіксувати розмір збитків, нанесених заявнику внаслідок засіяння частини орендованих площ ТзОВ «Верболіз» іншим господарством (ФГ «Демків») і пошкодження ним посівів ріпаку ТзОВ «Верболіз» через використання засобів захисту рослин, що призвело до втрати врожаю в розмірі приблизно 2 тони (а.с.7, 10, 11).
29.05.2020р. районною комісією зі залученням депутатського корпусу селищної ради, представників ТзОВ «Верболіз» і ФГ «Демків» були обстежені посіви озимого ріпаку позивача.
Водночас, відповідь на заяву ТзОВ «Верболіз» № 51 від 15.05.2020р. було надано Жидачівською РДА Львівської обл. згідно листа № 02-17/893 від 07.09.2020р. (а.с.13). 
У цьому листі адміністрація вказує на те, що посіви озимого ріпаку ТзОВ «Верболіз» на ділянках, що межують із суміжними землекористувачами, мали ознаки пошкодження (на час комісійного огляду 29.05.2020р.). Також зазначено про утрудненість в обробітку суміжних ділянок (позивача та інших виробників) через відсутність проїздів і шахматне розміщення земельних ділянок. Рекомендовано ТзОВ «Верболіз» розглянути можливість обміну земельними ділянками у масиві земель сільськогосподарського призначення (а.с.14-15) 
Інших відомостей чи матеріалів по суті звернення відповідь Жидачівської РДА Львівської обл. не містила.

Оцінюючи таку відповідь як несвоєчасну й таку, що не стосується суті запиту, позивач ствердив про бездіяльність відповідача, а також вважає, що у зв`язку з цим останній повинен нести обов`язок по відшкодуванню завданих через пошкодження посівів збитків, відтак позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідь на запит позивача була надана лише у вересні 2020 року, тому таку діяльність відповідача суд розцінив як бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка не узгоджується зі засадами добросовісності та своєчасності.
При цьому, відповідь районної державної адміністрації на звернення ТзОВ «Верболіз» за своїм змістом не містить належної відповіді на поставлені позивачем перед органом влади питання. У цьому контексті суд погодився з позивачем у тому, що це знову ж не відповідає засадам діяльності районної державної адміністрації як місцевому органу виконавчої влади та свідчить про його бездіяльність.
Водночас, така бездіяльність відповідача суттєво вплинула на можливість захисту позивачем своїх прав та інтересів, оскільки питання, які порушені позивачем у зверненні № 51 від 15.05.2020р., вимагало оперативного реагування та стосувалося стану польових культур, який є швидкозмінним.
При цьому, суд прийняв до уваги доводи відповідача про те, що безпосереднім заподіювачем збитків (через ушкодження посівів позивача) є інша особа, однак відзначив, що ефективний захист свого права позивачем у даному випадку був фактично нівельований через бездіяльність відповідача - Жидачівської РДА Львівської обл. У свою чергу, така бездіяльність суб`єкта владних повноважень може мати своїм наслідком покладення на нього певної відповідальності та обов`язку з відшкодування шкоди.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регламентовані приписами Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з ст.1 цього Закону місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.
Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.
Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують: 1) виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; 2) законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян; 3) виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку; 4) підготовку та схвалення прогнозів відповідних бюджетів, підготовку та виконання відповідних бюджетів; 5) звіт про виконання відповідних бюджетів та програм; 6) взаємодію з органами місцевого самоврядування; 7) реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.
Відповідно до ст.3 наведеного Закону місцеві державні адміністрації діють на засадах: відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність; верховенства права; законності; пріоритетності прав людини; гласності; поєднання державних і місцевих інтересів.
Приписами ст.13 згаданого Закону передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: 1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян; 2) соціально-економічного розвитку відповідних територій; 3) бюджету, фінансів та обліку; 4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики; 5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв`язку; 6) науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді та дітей; 7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля; 8) зовнішньоекономічної діяльності; 9) оборонної роботи та мобілізаційної підготовки; 10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати. Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.
Частиною 1 ст.14 цього Закону визначено, що місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами.

Нормами ст.44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені повноваження, які районні ради делегують відповідним районним державним адміністраціям. Зокрема, делегуються повноваження щодо забезпечення збалансованого економічного і соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів; сприяння інвестиційній діяльності на території району тощо.

Отже, районна державна адміністрація здійснює виконавчу владу в межах відповідного району, зокрема, з повноваженнями в сфері використання землі, забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, соціально-економічного розвитку відповідних територій, сприяння інвестиційній діяльності на території району.
При цьому, здійснюючи їх, як суб`єкт владних повноважень, районна державна адміністрація повинна діяти в тому числі безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно фактичних обставин справи господарюючий суб`єкт, який провадить сільськогосподарську діяльність (ТзОВ «Верболіз»), скерував на розгляд Жидачівської РДА Львівської обл. (правонаступником якої є Стрийська РДА) запит для вирішення та врегулювання окремих спірних питань, які виникли в його діяльності та пов`язані з можливими перешкодами в господарюванні зі сторони іншого суб`єкта (ФГ «Демків») через завдання збитків заявнику. 
При цьому, позивач ствердив, що суміжним землекористувачем (ФГ «Демків») здійснено необґрунтований посів власних культур на землях ТзОВ «Верболіз», а також при обробленні своїх культур засобами захисту рослин останнім завдано пошкоджень культурам (озимий ріпак) позивача, що призвело до втрати врожаю. 
Через наявність вказаних обставин позивач просив місцевий орган виконавчої влади здійснити певні управлінські функції для врегулювання спірного питання, зокрема, для фіксування пошкоджень і їх обставин, окреслення їх обсягів і матеріального виражу (збитків).

З цією метою позивач скерував у травні 2020 року на адресу відповідача письмове звернення, проте відповідь на нього отримав лише у вересні 2020 року.

Згідно усталеної судової практики як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції вірно розцінив таку поведінку відповідача як безумовне свідчення бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка не узгоджується зі засадами добросовісності та своєчасності. 

Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Жидачівської РДА Львівської обл., яка проявилася в перевищенні строку для надання відповіді на заяву ТзОВ «Верболіз» № 51 від 15.05.2020р., недослідженні та відсутності фіксування нанесення збитків через пошкодження посівів ріпаку, підлягають до задоволення.
Стосовно доводів апелянта про те, що 29.05.2020р. районною комісією спільно з представниками депутатського корпусу Журавнівської селищної ради за участю представників ТзОВ «Верболіз» та ФГ «Демків» проведено обстеження посівів озимого ріпаку ТзОВ «Верболіз» на площах урочища «За школою», колегія суддів враховує, що будь-яких документів, які б фіксували результати такого обстеження, під час судового розгляду не представлено.
Також положення листа Жидачівської РДА Львівської обл. № 02-17/893 від 07.09.2020р. не замінюють собою документи, які повинні складатися за результатами комісійного обстеження посівів.
При цьому, наведена відповідь районної державної адміністрації за своїм змістом не містить належної відповіді на поставлені позивачем перед органом влади питання, зокрема, в частині дослідження і фіксації нанесення збитків.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано висновувався про те, що така бездіяльність відповідача суттєво вплинула на можливість захисту позивач ТзОВ «Верболіз» своїх прав та інтересів, зокрема, гарантованого ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на власність і майно (у тому числі можливість ним користуватися, отримувати від нього користь). 
Це свідчить про невиконання відповідачем припису ст.13 Конституції України про державний захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. 
Також ключовим в розглядуваній ситуації є та обставина, що питання, порушені позивачем у зверненні № 51 від 15.05.2020р., вимагали оперативного реагування, оскільки стосувалися стану польових культур, який є швидкозмінним.

Надання відповіді (яка не містила належного реагування на звернення позивача по суті) лише через чотири місяці, зі закінченням сільськогосподарського сезону, безумовно завадила можливості ТзОВ «Верболіз» у іншому порядку вирішити спірні питання, зокрема, зафіксувати завдані збитки та здійснити їх відшкодування. 
Суд першої інстанції правильно наголосив на тому, що до такого стану призвело не лише надання Жидачівською РДА Львівської обл. відповіді без вжиття дій, про які просив позивач, і без відповіді на поставлені ним питання, а в першу чергу істотна несвоєчасність такої відповіді. У випадку своєчасного інформування відповідачем позивача ТзОВ «Верболіз» у відповідь на його запит, це дало би останньому можливість вжити інших способів вирішення проблемної ситуації.

При цьому, дійсно безпосереднім заподіювачем збитків (через ушкодження посівів позивача) є інша особа.
Разом з тим, ефективний захист свого права позивачем у даному випадку був фактично нівельований та унеможливлений через бездіяльність відповідача - Жидачівської РДА Львівської обл.
З огляду на сукупність викладених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що така бездіяльність суб`єкта владних повноважень може мати своїм наслідком покладення на нього певної відповідальності та обов`язку з відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з п.6 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
У зв`язку з чим, суд підставно вважав за можливе покласти на відповідача обов`язок із відшкодування позивачеві завданих збитків, про що просить ТзОВ «Верболіз».

Колегія суддів не убачає підстав для незгоди з аргументацією позивача щодо розміру збитків, оскільки позивач виходив із доступних відомостей - даних щодо площ пошкоджень, імовірних втрат врожаю та ринкових цін на відповідну продукцію (а.с.28-29). 
Також позивачем долучений до справи детальний розрахунок вартості втраченого врожаю ріпаку з урочища «За школою», підтверджений витягом складської книги зерноскладу ТзОВ «Верболіз» (а.с.30, 32-33).
При цьому, відповідач визнав факт пошкодження посівів озимого ріпаку ТзОВ «Верболіз», а також не надав обґрунтованих заперечень щодо можливості застосування порядку визначення збитків, обраного позивачем.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування збитків коштів у розмірі 27100 грн, заподіяних бездіяльністю відповідача.

          В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими позовні вимоги задоволені у визначений спосіб.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Стрийську РДА.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Стрийської районної державної адміністрації Львівської обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. в адміністративній справі № 380/2474/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Стрийську районну державну адміністрацію Львівської обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 25.05.2022р.