ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6574/20  Номер провадження 22-ц/814/809/22	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати  з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Панченка О.О., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 
представник відповідача – адвокат Літвінова-Бородіна Н.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2021 року, ухвалене суддею Материнко М.О., повний текст рішення складено – 24 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталія Валентинівна, про визначення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку спадкового майна,-

В С Т А Н О В И В:
20 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у загальному розмірі 13 786,70 грн.

Позовна заява мотивована тим, що вона є спадкоємицею за заповітом від 23.04.2013 року після померлої ОСОБА_5 , яка доводиться їй бабою. За життя спадкодавиці ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07.03.1997 року, належала частка трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Іншим співвласником зазначеного житла є один із синів померлої - ОСОБА_2 . Другий син померлої, який є батьком позивача, ОСОБА_4 наділений правом користування вказаним житлом, оскільки зареєстрований за вказаною адресою. За отриманням свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Кривенко Н.В. звернулася позивач 10.02.2020 року та 14.04.2020 року звернувся рідний син померлої - відповідач у справі ОСОБА_2 . За наявними заявами приватним нотаріусом Кривенко Н.В. відкрита спадкова справа за №06/2020. Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 , стверджуючи про наявність у нього підстав для отримання обов`язкової частки спадщини за заповітом, будь-яких доказів на підтвердження зазначеного не надав, вимогу нотаріуса про надання правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності на спадкове майно (квартиру), технічного паспорту) не виконав, доступу до житла спеціалістам для оцінки спадкового майна не забезпечив. За вказаних обставин приватним нотаріусом Кривенко Н.В. 21.05.2020 року винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталія Валентинівна, про визначення частки у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку спадкового майна – задоволено у повному обсязі.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,4 кв.м., у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у загальному розмірі 13 786,70 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після смерті ОСОБА_5 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_6 від 10.02.2020 року відкрита спадкова справа № 06/2020. З постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. від 21.05.2020 встановлено, що у спадковій справі наявна заява ОСОБА_2 (відповідача у справі, сина спадкодавця) про прийняття спадщини з підстав, передбачених ст. 1241 ЦК України. Вказаною постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. від 21.05.2020 відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про видачу свідоцтва про право на спадщину до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 1941 року народження, оскільки нотаріусу не надано документ, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. У позивача відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на частку спадкової квартири. Відповідач ОСОБА_2 також не надав нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно за адресою АДРЕСА_2 . Ухвала суду про витребування доказів (правовстановлюючих документів на вказану квартиру) залишена відповідачем ОСОБА_2 без виконання. Перешкоди з боку відповідача не спростовані відповідачем у справі, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/8 частини спадкового майна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвали суду про відкриття провадження та витребування доказів він не отримував, а тому був позбавлений права подати відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування того, що він має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, оскільки є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, серія НОМЕР_1 . Вважає, що неподання до суду першої інстанції відзиву на позов об`єктивно не залежали від нього. Звертає увагу, що на момент смерті його матері він постійно проживав з нею, в останні роки її життя доглядав за нею у зв`язку з важкою хворобою та був пенсіонером за віком на момент її смерті. Зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 07.03.1997 року №242 відділом приватизації житла виконкому Полтавської міської ради, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності йому та його матері ОСОБА_5 по 1/2 частині кожному. У разі, якби спадкування відбулося за законом, то спадкоємцями 1-ї черги за законом також був би другий син померлої - ОСОБА_4 . Таким чином, при спадкуванні за законом кожному з них, дітей спадкодавця, належала б частка по 1/4 частині спадкового майна, тому, вважає, що він як непрацездатний син спадкодавця має право на обов`язкову частку, яка складає 1/2 частину від 1/4 частки у квартирі, тобто 1/8 частина спадкового майна, яка є обов`язковою часткою. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 згідно свідоцтва про смерть, виданого Шевченківським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 1563 (т.1 а.с. 9).

23.04.2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кас`яненко Л.В., відповідно до якого належну їй на праві спільної сумісної власності частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 кв.м., заповіла ОСОБА_7 . Заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за № 54421189, що підтверджується Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі № 33850679 від 23.04.2013 (т.1 а.с. 10, 11).

Позивач ОСОБА_7 , яка є онукою спадкодавиці ОСОБА_5 , зміна прізвища на « ОСОБА_8 » відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3 , виданого 29.08.2020 року.

Після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. на підставі заяви спадкоємця ОСОБА_7 від 10.02.2020 року відкрита спадкова справа № 06/2020 (т.1 а.с. 12).

Крім цього, з постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. від 21.05.2020 року судом першої інстанції встановлено, що у спадковій справі наявна заява ОСОБА_2 (відповідача у справі, сина спадкодавця) про прийняття спадщини з підстав, передбачених ст. 1241 ЦК України (т.1 а.с. 20-21). 

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. від 21.05.2020 року відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про видачу свідоцтва про право на спадщину до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , 1941 року народження, оскільки нотаріусу не надано документ, який посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

У позивача відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_5 на частку спадкової квартири.

Відповідач ОСОБА_2 також не надав нотаріусу правовстановлюючий документ на спадкове майно за адресою: АДРЕСА_2 . Ухвала суду про витребування доказів (правовстановлюючих документів на вказану квартиру) залишена відповідачем ОСОБА_2 без виконання.

Судом першої інстанції також встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07.03.1997 року, на праві приватної спільної сумісної власності мала у власності частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . 

Іншим співвласником вказаної квартири є один із синів померлої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 10.02.2020 року (т.1 а.с. 19) та довідкою ПП «ПБТІ «Інвентаризатор» № 5186 від 18.06.2020 року (т.1 а.с. 28). Частки співвласників не виділені.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що належна ОСОБА_6 частка спадкового майна за заповітом після померлої ОСОБА_5 у вигляді квартири АДРЕСА_1 складає - 1/2.

Відповідач ОСОБА_2 , згідно довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 10.02.2020 року, зареєстрований з 08.10.1991 року та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 19).

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно довідки ПП «ПБТІ «Інвентаризатор» № 5185 від 18.06.2020 року, виконати на замовлення ОСОБА_7 технічну документацію за вищевказаною адресою не було заможливе, так як не надано доступу до приміщень (т.1 а.с. 29).

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. 

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 зводяться до того, що він як непрацездатний син спадкодавця, має право на обов`язкову частку у спадковому майні.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 самостійних позовних вимог до суду з цих підстав не пред`являв.

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 24.07.2020 року та про призначення підготовчого засідання на 17.09.2020 р. суддя роз`яснила відповідачу ОСОБА_2 право надати до суду відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов (т.1 а.с. 37), проте, рекомендований конверт (судова повістка) з пакетом документів (копії ухвали суду, позовної заяви), який направлявся на поштову адресу відповідача ОСОБА_2 , повернувся до суду без вручення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с. 46-47).

Згідно ч. 1,2 ст. 131 ЦПК учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

10.11.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву, в якій зазначив, що позивач не дотримав вимог закону при поданні позовної заяви до суду, тому просив визначити строк для усунення недоліків позову (т.1 а.с. 78-79). Ця заява не містить посилань відповідача на те, що він має право на обов`язкову частку у спадковому майні, не надано відповідні докази в цій частині.

08.06.2021 року у справі було ухвалене заочне рішення суду (т.1 а.с.177-179), яке за заявою ОСОБА_2 про його перегляд було ухвалою суду першої інстанції від 08.09.2021 року скасоване (т.1 а.с. 196). Відповідач знав зміст цього рішення суду і повинен був передбачати наслідки у разі невчинення ним відповідних процесуальних дій щодо захисту свого порушеного чи невизнаного права.

У заяві про перегляд заочного рішення суду відповідач ОСОБА_2 посилався лише на неналежне повідомлення його про день, час та місце розгляду справи (т.1 а.с. 191), у цій заяві він не посилався на своє право щодо обов`язкової частки, доказів в цій частині не надавав суду.

08.09.2021 року ОСОБА_2 подав суду першої інстанції заяву з проханням провести судове засідання без його участі (т.1 а.с. 200). Інших доводів та доказів не надав суду.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 23.12.2021 року, відповідач ОСОБА_2 брав участь у ньому, не посилався на своє право щодо обов`язкової частки у спадковому майні, вимог не заявляв, доказів не надавав.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 додав: пенсійне посвідчення на своє ім`я, серія НОМЕР_4 , видане 25.01.2012 року Пенсійним фондом України (т.2 а.с. 13), свою заяву відповідному органу нотаріату від 05.05.2020 року про прийняття спадщини, в якій повідомляє про те, що має право на обов`язкову частку спадкового майна у зв`язку з непрацездатністю: є пенсіонером за віком (т.2 а.с. 14), копію постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. про відмову у вчинення нотаріальної дії від 21.05.2020 року, з якої вбачається, що підставою для відмови ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, на думку нотаріуса, є те, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 її сину ОСОБА_2 виповнилося повних 58 років, що не дає йому підстав для спадкування відповідно до ст. 1241 ЦК України.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку у спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається, постанова приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. про відмову ОСОБА_2 у вчинення нотаріальної дії від 21.05.2020 року останнім не оскаржена, у даній справі зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не заявляв. Також вбачається, що на час відкриття провадження у справі ухвалою суду від 24.07.2020 року ОСОБА_2 вже було відмовлено нотаріусом 21.05.2020 року у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Згідно ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо наявності у  ОСОБА_2  права на обов`язкову частку у спадщині, виходячи з предмету даного спору, не заслуговують на увагу, оскільки такі позовні вимоги ним не пред`являлися, ці доводи виходять за межі предмету позову ОСОБА_3 , а подані ним докази не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки також не стосуються предмету даного позову. 

Крім цього, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ухвалу суду про відкриття провадження та витребування доказів ОСОБА_2 не отримував, а тому був позбавлений права подати відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування того, що він має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, оскільки згідно матеріалів справи ОСОБА_2 позовну заяву з додатками отримав 15.10.2020 року, про що здійснено відмітку на обкладинці справи (т.1), звертався до суду першої інстанції із заявами про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії позовної заяви (т.1 а.с. 62, 63), заявою про залишення позовної заяви без руху (т.1 а.с. 78-79), заявою про отримання процесуальних документів в електронному вигляді з підтвердженням факту реєстрації в системі обміну електронними документами (т.1 а.с. 82), а також із заявою про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 червня 2021 року, отже, матеріалами справи достовірно підтверджено, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про відкриття судом першої інстанції провадження у даній справі та витребування доказів, зокрема оригіналу правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на житло, а також технічного паспорту на квартиру (т.1 а.с. 36-37).

Як зазначалося вище, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2020 року роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 191, 193 ЦПК України він має право у 15-ти денний строк з моменту отримання копії вказаної ухвали, надати до суду відзив на позовну заяву (ст. 178 ЦПК України) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а також надіслати іншим учасникам справи копію такого відзиву з додатками, та надати суду докази такого направлення. Роз`яснено відповідачу його право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Вказана ухвала суду оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 29 липня 2020 року (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/90609172).

Проте, ОСОБА_2 своїм правом подачі зустрічної позовної заяви не скористався, доказів на підтвердження доводів заперечень проти позовних вимог суду першої інстанції всупереч ст. 81 ЦПК України не надав.

Згідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 надано копію паспорту та пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 , що видане 25.01.2012 року, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримує пенсіє за віком (т.2 а.с. 13). Проте, ОСОБА_2 не надав доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, долучені до апеляційної скарги ОСОБА_2 докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було належно оцінено надані сторонами докази та за відсутності доказів на підтвердження доводів заперечень проти позовних вимог, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2022 року ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 067,50 грн., як особу, яка перебуває на військовій службі, розмір судового збору значно перевищує 5% розмір його річного доходу за 2021 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати  з розгляду  цивільних справ, -     
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2022 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош         О. О. Панченко                 В. М. Триголов