Ухвала
 
11 серпня 2022 року
м. Київ
 
справа № 678/13/20
провадження № 61-7277ск22
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року в справі за позовом заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури, правонаступником якої є Летичівська окружна прокуратура, в інтересах держави до Меджибізької селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та витребування земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсним рішення сесії Меджибізької селищної ради від 10 травня 2019 року №12-71/2019, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,8 га, кадастровий номер 6823087400:02:015:0025, розташовану за межами населеного пункту села Ярославка Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області; витребувати вказану земельну ділянку на користь Меджибізької селищної ради.
 
Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення сімдесят першої сесії сьомого скликання Меджибізької селищної ради № 12-71/2019 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 10 травня 2019 року яким: затверджено ОСОБА_1 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надано безоплатно у власність земельну ділянку площею 1,8 га (кадастровий номер 6823087400:02:015:0025) за межами населеного пункту села Ярославка Меджибізької селищної ради Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області. Витребувано у ОСОБА_1 на користь Меджибізької селищної ради земельну ділянку загальною площею 1,8 га (кадастровий номер 6823087400:02:015:0025) за межами населеного пункту села Ярославка Меджибізької селищної ради Хмельницького (Летичівського) району Хмельницької області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року (повний текст якої складено 14 квітня 2022 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року - без змін.
 
27 липня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, посилаючись на те, що він отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду 28 квітня 2022 року, що підтверджується супровідним листом Хмельницького апеляційного суду від 14 квітня 2022 року та поштовим відправлення за ідентифікатором поштового відділення 2900504442860, яке згідно з інформацією з вебсайту Акціонерного товариства «Укрпошта» було отримане ним 28 квітня 2022 року. 25 травня 2022 року, тобто в межах тридцятиденного строку, він подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, однак ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року його касаційну скаргу було повернено у зв`язку з незазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень. Вказану ухвалу Верховного Суду він отримав 28 червня 2022 року.
 
Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року, а також надані заявником докази на підтвердження отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 28 квітня 2022 року свідчать про те, що при первинному зверненні з касаційною скаргою (25 травня 2022 року) заявник мав право на поновлення йому строку на касаційне оскарження рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року на підставі частини другої статті 390 ЦПК України. Разом з тим при розгляді первісної касаційної скарги ОСОБА_1 не вирішувалося питання про поновлення йому строку на касаційне оскарження, як і не було надано заявнику можливості усунути недоліки його касаційної скарги. За таких обставин, враховуючи, що заявник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року протягом тридцятиденного строку з дати отримання ним ухвали Верховного Суду від 01 червня 2022 року, клопотання ОСОБА_1 необхідно задовольнити і поновити йому строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень.
 
Разом з тим касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Системний аналіз вищенаведених положень ЦПК України дає підстави для висновку про те, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).
 
Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада   2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Посилаючись на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначив постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Доводи заявника про те, що у зв`язку з воєнними діями припинено доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, тому він не має можливості ознайомитися з правовими висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах, не заслуговують на увагу, оскільки 20 червня 2022 року Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень.
 
Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, ОСОБА_1 вказав, що відсутній висновок Верховного Суду в частині позбавлення особи за позовом прокурора за надуманими мотивами і на припущеннях права власності на земельну ділянку, отриману на законних підставах.
 
Однак наведені доводи не свідчать про касаційне оскарження рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 рокуна підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України з огляду на таке.
 
Касаційна скарга, яка подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, повинна містити: 1) посилання на конкретну норму права, яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 2) посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування цієї ж норми права; 3) конкретизацію змісту правовідносин, щодо яких цей висновок відсутній; 4) обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Формальне посилання заявника на те, що касаційна скарга подана через неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та без наведення переконливих аргументів на підтвердження цих обставин не може бути підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Враховуючи призначення Верховного Суду, який є судом права, та з огляду на зміст пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України метою відкриття касаційного провадження на підставі наведеної процесуальної норми є формування судової практики щодо застосування норм права, а не надання оцінки правильності застосування норм права у спірних правовідносинах, коли мотивом заявника є - домогтися повторної оцінки касаційним судом обставин справи.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з наведеного, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 390, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                      В. А. Стрільчук