У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
01 серпня 2022 року                                                                              
м. Київ
 
справа №297/2020/21
провадження № 51-1830ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                        ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника  ОСОБА_4 в інтересах засудженої  ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 березня 2022 року,
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 
2021 року   ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 
ст. 357, ч. 1 ст. 355 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено їй покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, за ч. 1 ст. 355 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України   ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 березня 2022 року апеляційну скаргу засудженої  ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року – без зміни.
Як установлено судами, ОСОБА_6 з початку 2016 року до 16 липня 2021 року отримала в борг від фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 товари та грошові кошти на загальну суму 40000 грн, які в подальшому зобов`язувалась повернути, однак таке зобов`язання на не одноразові вимоги останньої не виконала. Тоді ОСОБА_5 17 липня 2021 року близько 10:34 з метою примушування ОСОБА_6 до виконання вказаних цивільно-правових зобов`язань, знаходячись на перехресті вулиць Бочкаї та Кошута в с. Косонь Берегівського району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та настання 
суспільно-небезпечних наслідків відкрито заволоділа належною ОСОБА_6 жіночою сумкою чорного кольору типу «бананка» з надписом «Instagram», в якій знаходились паспорт громадянина Угорщини НОМЕР_1 від 27 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 04 квітня 
2018 року на ім`я ОСОБА_8 , грошові кошти у сумі 3189 грн та мобільний телефон Хiaomi redmi 2004j19ag вартістю 4000 грн, після чого пригрозила знищенням та пошкодженням вказаного майна і документів, у разі невиконання цивільно-правового зобов`язання щодо повернення їй боргу в розмірі 40000 грн.
В подальшому, цього ж дня, близько о 10:36 ОСОБА_5 , продовжуючи свої незаконні дії, перебуваючи за місцем здійснення своєї підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , переглядаючи вміст сумки, якою вона відкрито заволоділа від ОСОБА_6 , виявила в ній паспорт громадянина Угорщини  НОМЕР_1 від 27 червня 2018 року на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 04 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_8 , та діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, незаконно привласнила, сховавши разом з іншими речами в підсобному приміщенні та відмовилась повертати на першу вимогу ОСОБА_9 , таким способом незаконно заволоділа паспортами останньої.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_4  звернувся до Суду з касаційною скаргою,в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Вказує, що судом апеляційної інстанції було проведено розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 за відсутності засудженої та її захисників.Зазначає,що  ОСОБА_5 не володіє українською мовою, що фактично унеможливлювало для неї спілкування з попереднім захисником - адвокатом ОСОБА_10 , який не володіє її рідною мовою (угорською мовою), внаслідок чого вона була не здатна усвідомити правові наслідки визнання нею вини у вчиненні кримінальних проступків, які їй інкримінуються. Також звертає увагу на те, що наявна в матеріалах справи заява щодо визнання нею своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні на угорській мові нею особисто не підписано, що свідчить про те, що вона під час досудового розслідування не визнавала свою винуватість та встановлені досудовим розслідуванням обставини і не погоджувалася на розгляд обвинувального акту за її відсутності у спрощеному провадженні. Стверджує, що стороною обвинувачення не встановлено професійної компетентності перекладача. Крім того, посилається на те, що до обвинувального акту не долучено всіх матеріалів досудового розслідування.
 
Мотиви Суду
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі 
п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України)з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій  у межах касаційної скарги.
Стосовно доводів касаційної скарги захисника щодо проведення апеляційного розгляду кримінального провадження за відсутності засудженої та її захисників, слід зазначити наступне. Суд апеляційної інстанції розглянув провадження за відсутності засудженої, захисника та потерпілої, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджала його розгляду. 
При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження та відомості про поважність причин їх неявки.
Відповідно до ч. 1 ст. 302 КПК України однією з передумов для направлення прокурором обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку є встановлення під час досудового розслідування того факту, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.
При цьому згідно з положеннями ч. 2 ст. 302 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Таким чином, саме на орган досудового розслідування покладається обов`язок роз`яснити підозрюваному наслідки надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, що у свою чергу, передбачає і з`ясування того, чи зрозумів підозрюваний, які наслідки очікують на нього у разі надання такої згоди.
Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Зазначена норма передбачає обов`язкову участь захисника, як додаткову гарантію дотримання прав підозрюваної/обвинуваченої особи, а також підтвердження добровільності такої згоди та усвідомленості її наслідків.
Судом апеляційної інстанції було встановлено, що стороною обвинувачення були належним чином виконані вимоги ст. 302 КПК України, тому доводи захисника про те, що адвокат ОСОБА_10 , який був залучений під час провадження дізнання, не володіє рідною мовою ОСОБА_5 , що унеможливлювало їх спілкування, є необґрунтованими.
Також спростовуються доводи захисника щодо некомпетентності ОСОБА_11 як перекладача.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 68 КПК України, перед початком процесуальної дії сторона кримінального провадження, яка залучила перекладача, чи слідчий суддя або суд пересвідчуються в особі і компетентності перекладача, з`ясовують його стосунки з підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком і роз`яснюють його права і обов`язки. За завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків перекладач несе відповідальність, встановлену законом.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається залучення 10 серпня 2021 року перекладача - ОСОБА_11 , про що свідчить відповідна постанова дізнавача, де окрім іншого зазначено, що ОСОБА_11 вільно володіє мовою, у тому числі, угорською мовою. Перекладач ОСОБА_11 був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Таким чином, дізнавач пересвідчився у особі перекладача, тому в подальшому усі процесуальні дії у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 проводилися за участю перекладача ОСОБА_11 , в тому числі й повідомлення про підозру.
Доводи захисника про те, що прокурором до обвинувального акту не долучено всіх матеріалів досудового розслідування, колегія суддів також вважає неспроможними, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, прокурором в порядку ч. 3 
ст. 302 КПК України долучено матеріали досудового розслідування у повному обсязі, про що окремо свідчить і наявний у матеріалах опис документів.
Параграфом 1 глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.
Статтею 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Судом апеляційної інстанції було перевірено, що суд першої інстанції під час спрощеного провадження щодо кримінальних проступків дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону.
Підставою для розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. В такому випадку прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
При цьому, положеннями ст. 382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Як вбачається із оскаржуваних судових рішень, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченої від 11 серпня 2021 року, відповідно до якої 
ОСОБА_5 добровільно у присутності свого захисника беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних проступків, передбачених 
ч. 1 ст. 355, ч. 3 ст. 357 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без її участі. При цьому засудженій роз`яснено, що у разі надання нею згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, вона буде позбавлена права оскаржувати вирок з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Суд апеляційної інстанції вказав, що в матеріалах кримінального провадження наявні і заяви потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 11 серпня 2021 року, в яких вони підтвердили, що є потерпілими по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_5 та не заперечували проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Доводи у касаційній скарзі захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
Згідно з ч. 2  ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до  ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з  альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх  конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні  ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, дані про особу засудженої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, повне визнання нею своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу та обмеження волі у визначених санкціями ч. 1 ст. 355, ч. 3 ст. 357 КК України межах, враховуючи положення ст. 70 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 цього Кодексу.
Призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є законним, доцільним та справедливим.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що були б підставами для скасування судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419  КПК України.Доводи апеляційної скарги засудженої аналогічні тим, що наведені в касаційній скарзі захисника   ОСОБА_4 , перевірені апеляційним судом повною мірою та спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника  ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2021 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 17 березня 2022 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                             ОСОБА_3