КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження № 22-ц/824/636/2022                  
                                                                                                   справа № 752/17944/21
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
23 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року, постановлене суддею Мазур Ю.Ю.. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
 
У С Т А Н О В И ЛА :
 
У липні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30 квітня 1999 року Ватутінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 477.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 30.04.1999 між сторонами по справі було укладено шлюб. Під час шлюбу народились діти: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .  В період часу з 1999 року до 24.04.2019 року  разом з позивачем та відповідачем у будинку ОСОБА_2 постійно проживали близькі родичі відповідача: мати ОСОБА_6 , батько ОСОБА_7 та сестра ОСОБА_8 . Вказує, що ОСОБА_1  особисто ніколи не працювала, будь-якої підприємницької діяльності не здійснювала, бізнесу не започаткувала, джерел походження грошових коштів, за рахунок яких останні 20 років вона жила - пояснити не може. 
24.04.2019 ОСОБА_1 та її близькі родичі зненацька для позивача без будь-якого попередження за співучасті третіх осіб виїхали з будинку, при цьому викрали колекційні речі та цінне майно, яке належить позивачу на праві особистої власності та придбане за його власні кошти: в також легкові автомобілі. Таким чином з 24.04.2019 шлюбні відносини припинені, оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, втратилося почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства сторони не ведуть. Крім того, позивач має нову родину, в якій у позивача народилась донька. Враховуючи викладене, позивач вважає, що примирення між сторонами неможливо та просить розірвати шлюб з відповідачем.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. 
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 30 квітня 1999 року Ватутінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 477.
Стягнено з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
 Не погодившись з рішенням суду, 25.11.2021 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з`ясування обставин, які мають суттєве значення для справи. 
На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що враховуючи благання сина ОСОБА_5   вона вирішила примиритися з позивачем, в інтересах збереження сім`ї відповідач подала заяву, якою просила суд першої інстанції надати строк для примирення. Однак заява не була розглянута судом та не встановлювались обставини її подання, що призвело до неправильного, на її думку, вирішення справи.
У суді апеляційної інстанції представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена,  у заяві просила суд відкласти розгляд справи, оскільки вона перебуває за межами України та не може зявитися в судове засідання.
На підставі ст. 372 ч.2 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності  відповідача, яка не з`явилася, оскільки вона належно повідомлена про час та місце розгляду справи, а неявка сторони, належним чином повідомленої про  дату , час та місце розгляду справи  не перешкоджає розгляду справи .
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.04.1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_10 ) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 477 від 30.04.1999.
Після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_10 на прізвище ОСОБА_11 .
Від шлюбу у сторін народились діти: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1851 від 18.11.1999 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 647 від 19.05.2005.
24.04.2019 ОСОБА_1 та її близькі родичі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зненацька для ОСОБА_2 без будь-якого попередження за співучасті третіх осіб виїхали з будинку, при цьому викрали колекційні речі та цінне майно, яке належить позивачу на праві особистої власності та придбане за його власні кошти: в також легкові автомобілі: АДРЕСА_1 . Відсутність зазначених речей була зафіксована 24.04.2019 слідчо-оперативною групою Голсоіївського УП ГУНП в м. Києві та відкрито кримінальне провадження № 42019100010000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 5, ст. 190 ч. 4 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи № 752/13243/21, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу  залишено без розгляду на підставі ч. 1 п. 5 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Під час розгляду даної цивільної справи, відповідачем у жовтні 2021 року подано клопотання про надання строку на примирення та зупинення провадження у справі. Клопотання обґрунтовано тим, що спільний син сторін ОСОБА_5 неодноразово просив відповідача помиритись з батьком ради збереження сім`ї. Неодноразово надсилав позивачу листівки із зазначеним проханням. Тому зазначає, що враховуючи інтереси їх неповнолітнього сина вирішила примиритись з його батьком - позивачем по справі. Як встановлено судом, ОСОБА_5 подала до суду 10.08.2021 заяву про збільшення розміру аліментів  , цивільна справа № 752/20095/21. Отже вказана заява подана вже після реєстрації та відкриття провадження по даній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 . 
Також судом встановлено, що позивач має нову родину, в якій ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька - ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Голосіївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.04.2021. Батьками у зазначеному свідоцтві про народження ОСОБА_12 зазначені: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_13 .
Враховуючи викладене, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем по справі припинені, спільне господарство не ведеться з 24.04.2019, позивач має нову сім`ю, в якій народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 донька, відновлення подружніх відносин, збереження сім`ї неможливо.
 Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).
Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем,  перебуває у нових стосунках, в яких народилася дитина, з відповідачкою не проживає спільно, не веде спільне господарство, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що збереження шлюбу суперечать інтересам  позивача.
Виходячи з засад сімейного законодавства шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує, що суд першої інстанції не врахував її доводи щодо надання строку для примирення.
Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.
У позовній заяві позивач зазначав, що спільне життя з відповідачем не складається оскільки кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, втратилося почуття любові та поваги один до одного. Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, а також наявність нових стосунків у нього, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Як вбачається із матеріалів справи позовна заява ОСОБА_2 про розірвання шлюбу надійшла до суду у липні 2021 року, за вказаний період часу ( майже рік) примирення між сторонами не відбулося, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції на вирішення питання про надання строку для примирення сторін. 
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
 
Керуючись ст.ст.  367, 374, 375  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.

 
Суддя - доповідач:     

Судді: