ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 604/943/21	Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/471/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Костів О. З., Парандюк Т. С., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №604/943/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “Приват Банк” на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “Приват Банк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваленого суддею Сташківим Н.Б., - 

                                       ВСТАНОВИВ:                                                                                                                  
       Представник АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №б/н від 19 квітня 2012 року в розмірі 114951,48 грн. та судових витрат.
       В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н від 19.04.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві, копії Витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витягу з «Тарифів Банку». АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 01.09.2021 року має заборгованість 114951,48 грн., яка складається з наступного: 23550,15 грн. заборгованість за кредитом; 91401,33 заборгованість за процентами за користування кредитом. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим, просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
       Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Власенко А.О., подав апеляційну скаргу про оскарження зазначеного рішення суду, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові та не врахував, що відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. В подальшому карта була перевипущена та         Відповідач отримав нові карти з подовженим строком дії. Після отримання перевипущених карт відповідач здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався перевипущеними картами, та отримував кредитні кошти.
Зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих відповідачем грошових коштів у повному обсязі, заявлений розмір яких підтверджується випискою по картрахунку та розрахунком заборгованості. В оскаржуваному рішенні не наведено жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків. Відповідач частково погашав наявну заборгованість, у тому числі, і по нарахованих відсотках та продовжував користуватись кредитними коштами у вигляду кредитного ліміту на платіжній карті.
Посилається на те, що рахунок НОМЕР_1 - це особовий рахунок до договору б/н від 19.04.2012 року, під який була видана карта НОМЕР_2 .
У виписці по руху коштів прослідковується, що відповідач знімав кошти через банкомат, розраховувався кредитною картою за покупки в торгових точках, поповнював карту через термінали самообслуговування. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 .
Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд не навів правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами без сплати відсотків та факт сплати відповідачем платежів на погашення відсотків не спростований. Якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то повинен був надати свій розрахунок.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. просить апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” залишити без задоволення, а рішення Підволочиського районного суду від 14 лютого 2022 року - без змін. Посилається на те, що сторонами не надано жодних доказів на підтвердження передачі позивачем засобів доступу до банківської карти з номером НОМЕР_1 , на яку було встановлено кредитний ліміт, як і доказів фізичного та фактичного використання цієї картки відповідачем.
Вважає, що висновки суду повністю відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального права.
Зазначає, що в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 19.04.2012 відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки заява не містить вказівки про кредитний ліміт, який встановлено ОСОБА_1 , не вказано, яку саме картку бажав оформити відповідач та з яким кредитним лімітом. Крім того, анкета-заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту тощо. Також у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Вказує, що заява-анкета від 19.04.2012 року не містить жодних відомостей про отримання відповідачем будь-якої суми кредиту, платіжної чи іншої карти або будь-якого із інших засобів доступу до карткового рахунку через віддалені канали обслуговування, на які посилається позивач у своїй позовній заяві. На підставі долучених до позовної заяви розрахунку заборгованості та виписки за договором №б/н за період з 10.07.2007 - 01.09.2021 встановлено, що кредитний ліміт було встановлено на картку з номером НОМЕР_1 і погашення заборгованості за цим кредитним лімітом здійснювалось банком в автоматичному режимі шляхом списання грошових коштів з інших карток, які були відкриті на ім`я відповідача.
Вважає, що суд підставно не прийняв до уваги посилання на те, що на підставі вказаної заяви-анкети від 19.04.2012 року відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_3 , оскільки, як вбачається із довідки про видані ОСОБА_1 кредитні картки, яка складена позивачем, картковий рахунок № НОМЕР_3 відповідачу було відкрито 10.07.2007 року та термін дії його сплив у вересні 2009 року,задовго до складання відповідачем заяви-анкети 19.04.2012 року.
Згідно довідки про видані кредитні картки, виданої позивачем, картка з номером НОМЕР_1 , кредитний ліміт за якою і є предметом спору у даній справ відповідачу ніколи не видавалась.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене та ціну позову у даній справі — 114951,48 грн. розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
       10 травня 2022 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Жарського І.Р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
Колегія суддів відхиляє клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» адвоката Жарського І.Р. про відкладення розгляду справи та проведення відеоконференції, оскільки справа розглядається апеляційним судом у порядку ч.1 ст.369 ЦПК України у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи .
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. не оскаржується, а тому не переглядається в цій частині відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено допустимими та належними доказами, що між сторонами існували кредитні відносини на підставі анкети-заяви б/н від 19.04.2012 року і у відповідача виник обов`язок щодо повернення боргу у визначеній позивачем сумі 114951,48 грн.
       Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Судом встановлено, що згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПриватБанку, складеною 19.04.2012 року та підписаною ОСОБА_1 , останній висловив свою згоду із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
       Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що: старт карткового рахунку номер НОМЕР_4 відбувся 10.07.2007; зміна кредитного ліміту 28.09.2012; кредитний ліміт: 20000,00, примітка: встановлення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 22.06.2015; кредитний ліміт: 0,00, примітка: зменшення кредитного ліміту.
       Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: НОМЕР_3 , відкрита 10.07.2007 з терміном дії: 07/09; НОМЕР_4 , відкрита 10.07.2007 з терміном дії: 07/11; НОМЕР_5 , відкрита 02.09.2011 з терміном дії 07/13; НОМЕР_2 , відкрита 17.09.2012 з терміном дії 04/15.
       Згідно із наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості за договором №б/н від 19.04.2012, укладеного між “ПриватБанком” та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 01.09.2021 позивачем нараховано заборгованість відповідачу в загальному розмірі 114951,48 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 23550,15 грн., заборгованість за процентами - 91401,33 грн.
       Із долученої до позовної заяви копії заяви ОСОБА_1 від 19.04.2012 року вбачається, що вона була складена у формі анкети. При цьому, як пояснив у судовому засіданні представник позивача, вказана заява ОСОБА_1 19.04.2012 року відбиралась для підтвердження особи клієнта.
       Заява-анкета від 19.04.2012 року не містить жодних відомостей про отримання відповідачем будь-якої суми кредиту, платіжної чи іншої карти або будь-якого із інших засобів доступу до карткового рахунку через віддалені канали обслуговування, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, як і не містить даних про сукупну вартість кредиту, відсотків за користування кредитом.
Відповідно до наданої банком виписки за договором №б/н за період 10.07.2007-01.09.2021 на рахунок з номером НОМЕР_1 28.09.2012 встановлено кредитний ліміт: 20000,00 грн.
       Згідно зіст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1статті 509 Цивільного кодексу Українизобов`язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Таким чином, розмір кредитного ліміту є істотною умовою договору.
       Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 19.04.2012 відсутні істотні умови укладення кредитного договору, оскільки заява не містить вказівки про кредитний ліміт, який встановлено ОСОБА_1 , не вказано, яку саме картку бажав оформити відповідач та з яким кредитним лімітом, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Крім того, анкета-заява не містить будь-яких даних про строк дії кредитної картки, строку повернення кредиту тощо. Також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
       Згідно ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другоюстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Виходячи із правового аналізу вказаних норм, документ з назвою «Извлечение из условий и правил предоставления банковских услуг Утвержденные приказом от 06.03.2010 г. №СП-2010-256», долучений долучений до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки він не містить підпису відповідача.
       Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови договору про надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету, суду не надано.
       Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору.
       Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
       У постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
       У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       При вирішенні даного спору також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.04.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02.09.2021 року), що підтвердив присутній у судовому засіданні представник позивача.
       Кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
       З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
       Як встановлено апеляційним судом із матеріалів справи, на виконання договору б/н від 19.04.2012 року відповідачу було відкрито рахунок НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом 20000 грн.
       Кредитний ліміт по рахунку НОМЕР_1 відповідно до договору б/н від 19.04.2012 року було видано відповідачу на суму 20086,46 грн. 28.09.2012 року, що вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_1 та відповідачем не спростовано ( а.с.11).
       А також із виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що усього по рахунку НОМЕР_1 надходжень поступило - 21329.49 грн. (а.с.8- зворот), тобто, саме така сума була стягнута банком із карток відповідача на погашення заборгованості по кредиту по рахунку НОМЕР_1 .
       Таким чином, із доказів, поданих позивачем, вбачається повернення у повному обсязі фактично отриманих ОСОБА_1 грошових коштів за спірним договором б/н від 19.04.2012 року, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якої у випадку, коли заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
       Кошти, списані банком із рахунків ОСОБА_1 на погашення спірного кредиту у сумі 21329.49 грн., були зараховані на погашення заборгованості по відсотках за користування кредитом згідно із випискою по рахунку (а.с.9-11) безпідставно, оскільки заявою-анкетою б/н від 14.04.2012 року не було передбачено нарахування відсотків за користування кредитом. Тобто, ці кошти позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків. За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості слід зараховувати на погашення тіла кредиту. 
       Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 9 січня 2020 року у справі із подібними правовідносинами №643/5521/19 (провадження №61-20093св19).
       Не погоджується колегія суддів також із доводами позивача про наявність заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі 23550 грн. при доведеності обставин справи, що фактично за спірним договором б/н від 19.04.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, про що підтвердив позивач у своїй позовній заяві ( а.с.1 - зворот).
       За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23550 грн. при визначеному банком максимальному ліміту по кредиту, який було надано позичальнику і ним же отримано 20000 грн., суперечать вимогам закону та практиці Верховного Суду, наведеній у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №345/2633/20.
Помилкова вказівка суду про відсутність в матеріалах справи доказів, що відповідачем було отримано будь-які грошові кошти в кредит на підставі його заяви-анкети від 19.04.2012 року, не впливає на правильність висновків суду про відмову у задоволенні позову.
       Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким колегія суддів погоджується, що позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19 квітня 2012 року у розмірі 114951,48 грн.
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення в його оскарженій частині не впливають.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3405 грн. за розгляд справи в апеляційному суді покласти на Акціонерне товариство комерційний банк “Приват Банк” в межах понесеної суми.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
                                          ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк “Приват Банк” залишити без задоволення.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2022 року залишити без змін.
       Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3405 грн. за розгляд справи в апеляційному суді покласти на акціонерне товариство комерційний банк “Приват Банк”.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 травня 2022 року.

Головуючий:         Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С. 
        Костів О.З.