Єдиний унікальний номер справи 489/580/21
Номер провадження 22-з/812/46/22                  Доповідач у апеляційній інстанції Лисенко П.П.

П О С Т А Н О В А
іменем України
(додаткова)

17 серпня 2022 року                                                                       м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Лисенка П.П.,
суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
розглянувши в приміщенні Миколаївського апеляційного суду, без виклику учасників справи, заяву  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Герцуном Віктором Степановичем про ухвалення додаткового судового рішення, у цивільній справі за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Герцуном Віктором Степановичем на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2021 року, за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
у с т а н о в и л а:

02 лютого 2021 року ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» вищезазначений позов та просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на його користь 41 027 гривень, з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 17 838 гривень 22 копійки та стягнути з відповідачів судові витрати. 
Рішенням Ленінського районного суд м. Миколаєва від 23 грудня 2021 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Герцуна В.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного законодавства, просив рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Герцуном В.С. задоволено.
Рішення Ленінського районного суду  м. Миколаєва від 23 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в межах страхового ліміту, 41 027 гривень страхового відшкодування.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  15 338 гривень 47 копійок, з яких: 2 600 гривень – франшизи; 2 499 гривень 75 копійок – вартість автотоварознавчого дослідження; 12 738 гривень 47 копійок – величина втрати товарної вартості транспортного засобу. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 681 гривні судового збору понесеного ним за подачу апеляційної скарги.
07 липня 2022 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Герцуна В.С. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат понесених у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї заяви, адвокат Герцун В.С. вказував на те, що при подачі позову, позивач заявив про понесені ним судові витрати, а саме - сплатив судовий збір в сумі 908 гривень та поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень які просив стягнути з відповідачів.
Оскільки суд першої інстанції відмовив в позові, а тому не вирішував питання судових витрат позивача. Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позовні вимоги задоволені повністю. Проте, апеляційний суд вирішив питання судових витрат лише в частині сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, але не вирішив питання щодо сплати судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та витрат позивача на професійну правничу допомогу. 
Посилаючись на ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України та п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРЮО 2996315213) та з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) по 454 гривні судового збору понесеного ним за подачу позовної заяви та по 5000 гривень витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Дослідивши зміст заяви позивача та матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частин першої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
В силу частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи Миколаївським апеляційним судом апеляційну скаргу позивача на рішення суду першої інстанції задоволено шляхом скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.
Питання про розподіл судових витрат в постанові Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2022 року вирішено лише в частині судового збору, понесеного позивачем за подачу апеляційної скарги.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у суді першої та апеляційної інстанцій здійснював адвокат Герцун В.С. на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги від 25 грудня 2020 року.
Позивачем до позовної заяви додано попередній розрахунок судових витрат позивача,договір про надання правової допомоги від 25 грудня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 25 грудня 2020 року та від 28 січня 2021 року, розрахунок затраченого адвокатом часу, ордер на надання правничої допомоги на представництво інтересів у суді та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №381 (а.с. 49-54).
Вирішуючи чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, колегія суддів враховує, що надані адвокатом послуги мали місце та є обґрунтованими.
Отже, дослідивши заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів вважає, що розмір заявлених витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 10 000 гривень, відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати є співрозмірними із виконаною роботою у суді першої інстанції, отже їх розмір є обґрунтованими.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Ураховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді першої інстанції підлягають задоволенню у сумі 10 000 гривень, які належить стягнути з відповідачів  ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь позивача, тобто по 5 000 гривень з кожного.
Крім того, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1  про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено, понесені ним витрати в силу положень ст. 141 ЦПК України по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908 гривень згідно квитанції № ПН889 від 29 січня 2021 року підлягають стягненню з відповідачів на його користь, тобто по 454 гривні з кожного.
Враховуючи викладене, а також положення ст. 270 ЦПК України, заява представника позивача - адвоката Герцуна В.С. про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 133, 137, 270, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в  :

Заяву  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Герцуном Віктором Степановичемпро ухвалення додаткового судового рішення, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути з  Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРЮО 2996315213) та з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) по 454 гривні судового збору понесеного ним за подачу позовної заяви та по 5 000 гривень витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                 П.П. Лисенко

Судді:                                         Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова
__________________________________________________________
Повний текст додаткової постанови складено 17 серпня 2022 року.