КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а,inbox@kia.court.gov.ua
                        
Єдиний унікальний номер справи № 758/10327/21                                               Головуючий у суді першої інстанції - Якимець О.І.
Номер провадження № 22-ц/824/3537/2022                                               Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2022 року                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
Яворського М.А. (суддя-доповідач),        Кашперської Т.Ц.,           Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1  та апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
ВСТАНОВИВ:
У липня 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило в судовому порядку стягнути із відповідача заборгованість за надані  та  спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5551 грн. 34 коп. до 01 травня 2018 року  та  заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 3454 грн. 28 коп, заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6854 грн. 38 коп.; витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн. та судового збору у розмірі 2 270 грн.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначав, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивач стверджував, що на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, підприємством, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.
Позивач стверджував, що квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), але своєчасно не сплачує за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2021 року становить 10308,66 грн., та складається з заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 3454,28 грн. та заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6854, 38 грн. 
Крім того, позивач посилався на те, що на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5515, 34 грн, які не були оплачені відповідачем.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору приєднання. Позивач належним чином виконав умови договору. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати вартість за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак таких не виконує у зв`язку із чим утворилась заборгованість, тому просив вирішити вказаний спір у судовому порядку  задовольнивши поданий позов.  
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року позовні вимоги КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість станом з 01 травня 2018 року за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 6854,28 грн та спожиті послуги з централізованого опалення у сумі 3454,28 грн, а всього 10 308 (десять тисяч триста вісім) грн 66 копійок.
У частині позовних вимог про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованості станом до 01 травня 2018 року за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5551,34 грн - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у сумі 1475,50 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення  заборгованості ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, не врахував  порушення позивачем норм процесуального законодавства, що врегульовує порядок подання позову до суду представником позивача. 
Так, позов у вказаній справі підписаний ОСОБА_2 - директором структурного підрозділу «Енергозбут» КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», однак відсутні документи (наказ, контракт, чи інші) які підтверджують, що ОСОБА_2 працює в системі КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», а також відсутні документи з ЄДРПОУ, відповідно до яких Лопатін Костянтин Олександрович є «підписантом» від КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». 
Також позивачем  в порушення  вимог п.п.8 ч.3 ст. 175 та п.5 ст. 177 ЦПК України не надано документів - доказів про надсилання щомісячно споживачу платіжних документів (розрахунків) на оплату послуг з централізованого постачання гарячої води та з централізованого опалення. Також відсутні будь-які докази щодо надання позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 за період 01 листопада 2018 року - 31 травня 2021 року відповідно до умов типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який було опубліковано в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), у тому числі що стосується, наприклад, якісних характеристик (температури у квартирі щодо опалення, температури гарячої води). З урахуванням викладеного ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог незаконним та просить його скасувати й постановити нове судове рішення  про відмову у задоволенні позовних вимог. Разом із тим, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості до 01 травня 2018 року вважає законним та обґрунтованим. 
  Позивач у справі  - КП «Київтеплоенерго» також подало апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5551,34 грн, понесених витрат   по сплаті послуг щодо отримання інформації із Реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 33 грн,  та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог, поклавши на відповідачку судові витрати у справі. 
Позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку представника КП «Київтеплоенерго», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в оскаржуваній частині про відмову в позові у зв`язку зі спливом позовної давності при зверненні до суду. Зазначає, що між КП «Київтеплоенерго» та ПАТ «Київенерго» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року. Тому, саме з 11 жовтня 2018 року в КП «Київтеплоенерго» виникла можливість звернутися до суду з даним позовом. 
Крім того, зазначає, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено продовження строків позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) тому на думку апелянта строк позовної давності  не міг бути застосований судом до вимог, які заявлені з березня 2017 року до травня 2021 року  у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачки заборгованість за вказаний період, який згідно до наданого розрахунку становить 1198, 71 грн. 
В порядку, визначеному ст. 360 ЦПК України, відзиви на апеляційні скарги у письмовій формі на адресу суду апеляційної інстанції не надходили. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору ( а.с.18).
Відповідно до Додатку №2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води у сумі 5551,34 грн за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10) 
Згідно розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_2 , за період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2021 року заборгованість за надання послуг з централізованого  опалення складає 3454,28 грн, за послуги з постачання гарячої води у сумі 6854,38 грн, а всього 10 308, 66 грн (а.с.7).
В газеті «Хрещатик» №111 (4511) від 06 серпня 2014 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго» (а.с. 19).
В газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28 березня 2018 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (а.с. 20).
На підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води до 01 травня 2018 року у розмірі 5551, 34  грн. 
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення  з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані та спожитті відповідачкою послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01 травня 2018 року по 31 травня 20021 року суд першої інстанції мотивував своє рішення доведеністю позивачем вказаних позовних вимог та відповідністю цих вимог нормам матеріального та процесуального законодавства. 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог у частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вказаних вимог і відповідачем  подано до суду відповідну заяву про застосування строку позовної давності як підставу для відмови у задоволені вимог в цій частині. 
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована  та проживає за адресою АДРЕСА_2 з квітня 1998 року та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, тобто користувачем послуг, які надаються позивачем у справі (а.с.29).
Відповідно до наданих КП «Київтеплоенерго» розрахунків відповідач  належним чином не виконує свої зобов`язання по оплаті наданих йому послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Разом з тим, ОСОБА_1 не надала суду доказів на спростування наданих позивачем розрахунків та доказів на підтвердження виконання нею зобов`язань по оплаті наданих послуг в повному обсязі.
Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що  послуги  позивачем надавалися неналежної якості та несвоєчасно не підтверджені відповідними доказами та обґрунтовано відхилено судом. 
Посилання  апелянта ОСОБА_1 на те, що позивачем у справі не  було надано доказів на підтвердження направлення на її адресу відповідних рахунків на оплату не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки  ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» саме на споживача (відповідачку у справі) покладено обов`язок по сплаті вказаних послуг. Належних та допустимих доказів того, що позивач перешкоджав відповідачці в отриманні відповідної інформації, суду не було подано, тому і обґрунтовано не враховувалося. 
Таким чином колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в  частині стягнення із відповідачки заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2021 року, зокрема, заборгованість за надання послуг з централізованого  опалення у розмірі 3454,28 грн, за послуги з постачання гарячої води у сумі 6854,38 грн,  законним та обґрунтованим.  Рішення суду в цій частині ухвалено з врахуванням  положень  п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, де встановлено продовження строків позовної давності на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
При цьому із наданого позивачем розрахунку  заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2021 року вбачається, що сума заборгованості розрахована саме в період з жовтня 2018 року, а позов поданий позивачем у липні 2021 року тобто в межах трирічного строку позовної давності (а.с.7).  
 Перевіряючи доводи апеляційної скарги, поданої позивачем у справі КП «Київтеплоенерго» щодо законності рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані та спожиті послуги до 01 травня 2018 року, то колегія суддів виходить із наступного.
Так, в рішенні суд першої інстанції зазначив, що пропуск строку позовної давності є очевидним, оскільки позивач звернувся до суду із даним позовом у липні 2021 року, а заборгованість за частину вимог за житлово-комунальні послуги виникла до 01 травня 2018 року, право на які позивач набув згідно до договору про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року за №602-18. 
 Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості КП «Київтеплоенерго» подало 27 липня 2021 року.
Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» на всій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Отже, з урахуванням вказаних норм в рамках позовної давності позивач КП «Київтеплоенерго» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, обов`язок сплати якої настав з 12 березня 2017 року.
 Разом із тим, матеріали справи не містять  належних та допустимих доказів, які б були подані до суду першої інстанції щодо надання КП «Київтеплоенерго» розрахунку заборгованість ОСОБА_1 по оплаті послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, нарахованої з березня  2017 року,  а міститься лише  додаток до договору  про відступлення прав вимоги від 11 жовтня 2018 року за №602-18 на суму 5551, 34 грн, що виходить за межі вказаного періоду і тому суд першої інстанції з урахування поданої відповідачкою заяви обґрунтовано  застосував строк позовної давності до зазначених вимог позивача. 
Крім того позивач,  звертаючись до суду із вказаним позовом,  заявив вимогу про стягнення з відповідачки у справі судових витрат пов`язаних із сплатою 33 грн за отримання витягу із Реєстру речових прав на нерухоме майно, однак суд відмовив у задоволенні вказаних вимог. 
Колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були вимушеними, а тому не можуть розглядатися як збитки. До позову додано квитанцію про сплату вказаних коштів у вище вказаному розмірі, однак зазначена квитанція не містить ідентифікуючих даних, що саме по отриманню інформації з приводу квартири відповідачки ці витрати були сплачені. 
Також на думку колегії суддів безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності  повноважень у ОСОБА_2 , як директора структурного підрозділу «Енергозбут» КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго»,  підписувати та подавати  позов у вказаній справі, оскільки  в матеріалах справи міститься належним чином оформлена та видана довіреність  №28/10/20-02  від 28 жовтня 2020 року, що видана Директором КП Виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго»  Вячеславом Біндом,  яким останній  уповноважив Лопатіна К.О. вести від імені  Підприємства  справи в усіх  органах судової системи незалежно від юрисдикції, в загальних, господарських та адміністративних  судах, першої, апеляційної та касаційної інстанції з усіма  правами, наданими в процесі. Зокрема подавати та підписувати позовні заяви (п.8  довіреності). Зазначений правочин в силу ст. 204 ЦК України є дійсним. 
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.
 
Судді : 

              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                  Т.Ц.Кашперська                     В.О.Фінагеєв