КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/1731/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1176/2022
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
18 серпня 2022 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Качура Романа Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року у складі судді Сирбул О.Ф.,
 у справі  за позовом  державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" до ОСОБА_1 , третя особа: Філія "135 Домобудівельний комбінат" державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У січні 2021 року Державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд"(далі - ДП МОУ "Укрвійськбуд") звернулось у суд із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у розмірі 35 732 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що на балансі філії "135 ДБК" ДП МОУ "Укрвійськбуд" перебуває будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 06.12.2000  та авізо № 1 складеного на виконання цього акту
 
На виконання мети та основних напрямків діяльності, а також відповідно до положення про філію, Філія "135 ДБК" ДП МОУ "Укрвійськбуд" надає житлово-комунальні послуги мешканцям гуртожитку АДРЕСА_2 .
 
З метою приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України, всі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), якими встановлюються тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, визначено такими, що втратили чинність, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.11.2019 року N 1977, зокрема розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.11.2017 № 1444, яким Філії "135 Домобудівельний комбінат" Державного підприємства України "Укрвійськбуд" встановлювалися тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для будинків за адресою: АДРЕСА_3 .
 
За для ефективного та якісного надання послуг населенню було прийнято рішення на підставі Наказу директора ДП МОУ "Укрвійськбуд" від 31.07.2020 № 20 (Додаток № 2) про затвердження тарифу на житлові послуги гуртожитку АДРЕСА_2 .
 
У липні 2015 року ДП Міноборони України "Укрвійськбуд" зверталось до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 по справі № 753/13570/15-ц у задоволенні позову ДП Міноборони України "Укрвійськбуд" -відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року по справі № 753/13570/15-ц рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ДП МОУ "Укрвійськбуд" задоволено частково та ухвалено виселити ОСОБА_1 з кімнат АДРЕСА_4 .
 
Постанови Верховного суду від 15 серпня 2018 року а рішення апеляційного суду від 16 листопада 2016 залишено без змін.
 
У відповідності до наказу № 54-а від 28.09.2012 номер кімнати АДРЕСА_5 , змінено номер кімнати на № 4.
 
Відповідач добровільно не виконала рішення суду по справі № 753/13570/15-ц та продовжує користуватись кімнатами АДРЕСА_7 не здійснює оплату житлово-комунальних послуг та має наявний борг, який становить: кімната № 4 - 5 157 грн 52 коп.; кімната 5 - 30 574 грн 02 коп.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року позов - ДП МОУ "Укрвійськбуд" задоволено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Качур Р.В. в інтересах ОСОБА_1 посилається на неповне та неправильне встановлення обставини, які в своїй сукупності мають вирішальне значення для правильного вирішення справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
 
Вказано, що районним судом було порушено конституційні права відповідача на участь у судовому розгляді, оскільки останній не був повідомлений належним чином про судове засідання, що позбавило його можливості надати суду докази та навести свої заперечення проти позовних вимог.
 
Зазначено, що відповідач добровільно виконала рішення суду та звільнила кімнати 4, 5 гуртожитку АДРЕСА_2 , переїхавши за адресою своєї реєстрації, а саме:       АДРЕСА_8 . Тут остання проживає й по теперішній час.
Вказаний факт крім іншою підтверджується тим, що рішення у справі №753/13570/15-ц про виселення станом на 2021 рік не звернено до примусового виконання, оскільки є виконаним.
 
Також не погоджується з вимогою по заборгованості за житлово-комунальні послуги, так як відповідач вже більше трьох років не проживає, не користується та не має ніякого відношення до вказаних у позові кімнат.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ДП МОУ "Укрвійськбуд» просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
За змістом, посилається на те, що відповідача жодного разу не зверталася а ні до позивача, а ні до третьої особи, щодо добровільної передачі кімнати № 4, 5 гуртожитку № 27 та що вказані кімнати вона не використовує та не нараховувати плату за житлово-комунальні послуги.
 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судом повідомлялася належним чином, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе  розглядати справу у її відсутності.
 
Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Качура  Р.В. які підтримали апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_3 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
Як убачається з матеріалів справи, що реалізуючи надані Статутом повноваження ДП МОУ "Укрвійськбуд" має відокремлений структурний підрозділ - Філію державного підприємства Міністерства оборони України "Укрвійськбуд" - 135 Домобудівельний комбінат", на балансі якого перебуває гуртожиток  АДРЕСА_2 .
 
Встановлено, що Філія "135 ДБК" ДП МОУ "Укрвійськбуд" надає відповідачу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Філія відокремлений структурний підрозділ ДП МОУ`Укрвійськбуд" та не має статусу юридичної особи.
 
У липні 2015 року ДП МОУ "Укрвійськбуд" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 по справі № 753/13570/15-ц у задоволенні позову ДП МОУ "Укрвійськбуд" -відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року по справі № 753/13570/15-ц рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ДП МОУ "Укрвійськбуд" задоволено частково та ухвалено виселити ОСОБА_1 з кімнат № 4 та № 5 у гуртожитку АДРЕСА_7 .
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 19 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ДП МОУ "Укрвійськбуд".
 
Постановою Верховного суду від 15 серпня 2018 року по справі № 753/13570/15-ц залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Апеляційного суду від 16 листопада 2016 року - без змін.
 
Встановлено, що відповідач добровільно не виконала рішення суду по справі № 753/13570/15-ц та продовжила користуватись кімнатами № 4 та № 5, не здійснюючи оплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2021 за користування кімнатою № 4склала 5 157 грн 52 коп., а за користування кімнатою № 5 - 30 574 грн 02 коп. (а.с..31-38, 206-228 т.1).
 
 Відповідно до вимог частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
 
Відповідно до статі 1 Законом України "Про житлово-комунальні послуги"  житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
 
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.92 р. № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Також вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17).
 
Отже, наведені обставини справи свідчать про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги.
 
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
 
Убачається, що факт нарахування позивачем комунальних послуг підтверджується рахунком-попередженням про наявну заборгованість станом на 01.11.2019.
 
Між тим, у матеріалах справи відсутні докази виконання  вимоги чи  направлення позивачу будь-яких у зв`язку з цим  заперечень.
 
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
З пояснень учасників справи в суді апеляційної інстанції убачається, що судове рішення про виселення  ОСОБА_1   з кімнат №4 та   АДРЕСА_7 , за користування якими відповідачці нараховано заборгованість,  виконано у примусовому порядку в лютому 2022 року.
 
Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у травні 2017 року звільнила приміщення  кімнат № 4 та №5  гуртожитку колегія суддів визнає такими, що не заслуговують на увагу, остільки ці посилання носять голослівний характер і належними доказами не підтверджені. 
 
При цьому, колегія суддів враховує пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, про те, що на час примусового виконання державним виконавцем  рішення  суду по справі № 753/13570/15-ц про виселення  з  кімнат № 4 та №5 гуртожитку, у вказаних житлових приміщеннях знаходилося належне їй (відповідачці) майно, а ця обставина виключає висновки про добровільне звільнення спірних помешкань у травні 2017 року та свідчить про законність проведених позивачем нарахувань за надані у зв`язку з цим житлово-комунальні послуги.
 
Розмір  заявленої державним підприємством заборгованості за  житлово-комунальні послуги підтверджується даними долученого  до справи  деталізованого розрахунку заборгованості, який узгоджується з долученими до справи доказами й зміст якого не спростовано ( а.с.31-38, 206-228 т.1).
 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
За змістом ст. 89 ЦІПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
 
За таких обставин,  районним судом зроблено обґрунтовані висновки  про  наявність   правових підстав до задоволення позовних вимог.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції  не спростовують.
 
Викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
 
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Качура Романа Вікторовича ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2021 року залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                           
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: