УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/3216/21 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б. 
Категорія 18 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/3216/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б., 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року адвокат Мусевич А.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 17 липня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно з яким відповідачеві передано грошові кошти у розмірі 33150 грн. Повернення позики мало відбуватися рівними частинами, по 4000 грн. щомісячно, протягом 10 місяців, починаючи з 15 серпня 2020 року. Отже, термін повернення позики настав 15 травня 2021 року. Однак, в порушення умов договору відповідач належним чином не сплачував кошти, а лише 15 серпня 2020 року повернув 2000 грн., 22 вересня 2020 року — 600 грн., 2 листопада 2020 року — 1000 грн. У подальшому він не сплачував кошти та уникав зустрічей із позикодавцем. 24 лютого 2021 року на адресу ОСОБА_2 позивачем направлено вимогу про повернення боргу, однак кошти й досі не сплачені.
Враховуючи вищезазначене, представник позивача просила стягнути заборгованість за договором позики у розмірі 29550 грн., 53220 грн. пені за несвоєчасне повернення боргу, 368 грн. 43 коп. три відсотки річних, інфляційні нарахування у сумі 1323 грн. 60 коп.
Також просила відшкодувати витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилачись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою докази, які підтверджують факт передачі грошових коштів у позику на підставі укладеного між сторонами договору, а саме: скрини/фото переписки у Viber.
Відповідач належним чином не виконав умови договору позики та не повернув позивачеві грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи. Проте суд безпідставно відмовив у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2020 року сторони підписали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 взяв на себе обов`язок передати ОСОБА_2 безвідсоткову позику у сумі 33150 грн. Відповідач, у свою чергу, зобов`язувався повернути отриману суму в строки і у порядку, які зазначені в даному договорі ( пункту 1.1 договору). Пунктом 2.3 договору позики також передбачено, що повернення отриманих сум здійснюється позичальником рівними частками — по 4000 грн. щомісячно, протягом 10 місяців, починаючи з 15 серпня 2020 року.
У випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у пункті 2.3 даного договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 1% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення.
Пунктом 2.2 договору також передбачено, що факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника. 
       При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів передачі грошових коштів відповідачеві в сумі 33150 грн.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України також передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Зміст вказаного договору позики свідчить про те, позикодавець зобов`язаний був передати позичальникові грошові кошти у сумі 33150 грн. у строк до 17 липня 2020 року. Факт передачі позикодавцем вказаних коштів мав бути засвідчений розпискою. Однак, така розписка не була надана суду.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що факт передачі відповідачеві коштів за вказаним договором підтверджується платіжними документами, які містять інформацію про здійснення ОСОБА_2 грошових переказів на його рахунок. 
Вказані докази були належним чином досліджені судом першої інстанції, який вірно зазначив, що факт здійснення відповідачем грошових переказів на рахунок позивача не свідчить про наявність між ними правовідносин, пов`язаних саме з договором позики.
Долучені до матеріалів справи фото переписки у мережі Viber не відповідають критеріям належності та допустимості доказів у цивільному процесі й не підтверджують факт передачі відповідачеві коштів у сумі 33150 грн. за договором позики від 17 липня 2020 року. 
Таким чином, суд першої інстанції обгрнутовано відмовив у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, який належним чином дослідив докази та надав їм належну оцінку з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 25 жовтня 2021 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: