ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року	Львів	Справа № 380/19061/21 пров. № А/857/5687/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                Сеника Р.П.,  
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 380/19061/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Коморний О.І.,
час ухвалення рішення - 14.02.2022 року,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення - 14.02.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить :
- визнати протиправними дії Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні йому, як інваліду II групи, одноразової грошової допомоги у визначеному законодавством розмірі;
- скасувати рішення комісії ДСНС України з призначення одноразової грошової допомоги, викладеного в п.8 протоколу №11 від 11 жовтня 2021 року;
- зобов`язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.07.2021р. про виплату одноразової грошової допомоги та за результатами її розгляду, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 908. призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, у зв`язку з визнанням його інвалідом II групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на думку позивача, ДСНС України неналежно розглянув заяви від 27.07.2021 та протиправно відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, через захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач звертає увагу на те, що відповідно до витягу п.8 з протоколу № 11 від 11.10.2021р. Відповідач відмовив йому, як інваліду II групи, у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі абзацу 3 пункту 3 Порядку №908. В свою чергу, абзацом 3 пункту 3 Порядку № 908 передбачено, якщо особі рядового чи начальницького складу протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їй право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Однак даним положенням Порядку №908 не передбачено підстави для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при встановленні вищої групи інвалідності понад два роки від первинного встановлення інвалідності, а тому можна дійти висновку, що відповідач при розгляді поданих позивачем документів не діяв в межах, спосіб та порядку, визначених законом, як того вимагають положення статті 19 Конституції України. З огляду на зазначене вважає, що відмова відповідача у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, як інваліду II групи, є протиправною та такою, що суперечить положенням чинного законодавства та порушує права останнього.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 380/19061/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що комісією МСЕК було встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому його право на отримання одноразової грошової допомоги не може бути обмеженим.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 380/19061/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Порядок №908, затверджений на виконання статті 118 Кодексу цивільного захисту України, є спеціальним нормативно-правовим актом, який передбачає порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при настанні наслідків інвалідності уже звільненим особам. Положення абзацу 3 пункту 3 Порядку №908 застосовується при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (або нижчого ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності). На момент виникнення спірних правовідносин Порядок №908 зі змінами та доповненнями був чинним, як і на момент вирішення спору. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Таким чином, без обмеження будь-яким строком грошова допомога виплачується, якщо не залежно від ступеня втрати працездатності особа вперше визнається такою що має інвалідність, а у випадку встановлення інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності) має застосовуватися абзац 3 пункту 3 Порядку №908.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу в складі 918 окремого механізованого полку цивільної оборони та у 1986 році брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
28.04.2011 позивач обласною МСЕК визнаний інвалідом III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, згідно довідки до акта огляду МСЕК №487350.
Відповідно до протоколу №11 від 27.12.2011, Комісією ДСНС з призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 , як інваліду III групи, згідно із підпунктом 2 пункту 2 Порядку КМУ № 908 одноразової грошової допомоги у сумі 69 600 грн, 00 коп., яка була йому виплачена у встановленому порядку, що не заперечується позивачем та не підлягає доказуванню.
При повторному огляді, згідно довідки до акта огляду МСЕК від 29.06.2021 за №067266, позивача віднесено до осіб з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позивач звернувся із заявою від 27.07.2021 до Головного управління ДСНС України про призначення йому одноразової грошової допомоги по інвалідності з наступними документами:
- копія довідки до акту огляду МСЕК (первинний огляд) від 28.04.11р. №487350 про встановлення III групи інвалідності;
- копія довідки до акту огляду МСЕК (повторний огляд) від 29.06.21р. №067266 про встановлення II групи інвалідності;
- копія витягу з наказу МНС України від ЗО. 12.2010 №225 про звільнення зі служби; -копія постанови центральної лікарсько-експертної комісії МНС України від 09.12.10 про причинно-наслідковий зв`язок захворювання з виконанням обов`язків військової служби; -копія паспорта;
- довідка про грошове забезпечення від 22.07.21 №5902-6036/5807;
- довідка із районного відділу соціального захисту від 30.06.21 N.9260309-6519; -довідка із страхової компанії "Оранта" від 08.07.21 №1390-1 779;
- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду;
- банківські реквізити.
Головне управління ДСНС України у Львівській області листом від 05.08.2021 № 5802-6432/5803 відповідно до пункту 6 Порядку КМУ № 908 направило до ДСНС всі необхідні матеріали для призначення одноразової грошової допомоги.
Комісією ДСНС розглянуто заяву позивача та прийнято рішення (пункт 8 протоколу від 11.10.2021 № 11) про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги на підставі абзацу третього пункту 3 Порядку КМУ № 908), оскільки згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності (29.06.2021) після закінчення дворічного терміну з моменту первинного огляду та встановлення йому III групи інвалідності (28.04.2011), тобто через 10 років та 2 місяці.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Виходячи із визначення, наведеного у ч.ч. 1, 2 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 118 Кодексу цивільного захисту України у разі травми або поранення, заподіяного особі рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що стався у період проходження служби, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності такій особі виплачується одноразова грошова допомога у розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності особою рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту у період проходження служби у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Підпунктом 2 п. 2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року №908, передбачено, що грошова допомога виплачується: особам рядового і начальницького складу у разі настання інвалідності в період проходження служби та особам, звільненим із служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення, а якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, незалежно від строку, який минув після звільнення із служби, у розмірі:
48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;
42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;
36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.
Отже, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при настанні наслідків інвалідності уже звільненим особам визначається Порядок №908, що відповідає положенням статті 118 Кодексу цивільного захисту України.
Разом з цим, відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку від 11.07.2007 року №908, якщо особі рядового чи начальницького складу протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їй право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення даної норми застосовується при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (або нижчого ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності).
Вирішуючи спір по суті, судом першої інстанції вірно враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин Порядок №908 зі змінами та доповненнями є чинним, як і на момент вирішення спору. Зазначені правові норми поширюються на всіх осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.
Сукупно проаналізувавши вищенаведені норми законодавства, судом першої інстанції правильно визначено, що без обмеження будь-яким строком грошова допомога виплачується, якщо не залежно від ступеня втрати працездатності особа вперше визнається такою, що має інвалідність.
У випадку встановлення інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності) застосовуванню підлягають положення абз. 3 п. 3 Порядку №908.
Як свідчать обставини справи, первинно ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено у 2011 році, тоді як повторний огляд за наслідками якого позивачу встановили ІІ групу інвалідності проходив вже у 2021 році, тобто по спливу визначеного Порядком №908 дворічного строку.
Отже, з часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (2011 рік) до дня встановлення другої групи інвалідності (2021 рік) минуло понад два роки, що, у свою чергу, не дає позивачу права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.
Враховуючи викладене, оскільки під час розгляду питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відповідач діяв обґрунтовано та з дотриманням чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність обставин для задоволення адміністративного позову.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 380/19061/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 02.06.2022 року