ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року 
м. Київ
справа № 160/11446/21
провадження № К/990/3491/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Горбалінського В. В., та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Білак С. В., суддів: Шальєвої В. А., Олефіренко Н. А.
І. Суть спору
1. У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі також - Уповноважений ВРУ), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та зменшення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого ВРУ щодо: 1) недотримання строків надання обґрунтованої відповіді на звернення позивача від 01 березня 2021 року, що є порушенням вимог статті 40 Конституції України; 2) непроведення своєчасної перевірки звернення позивача від 01 березня 2021 року, що є порушенням статті 19 Закону України «Про звернення громадян»; 3) непроведення розгляду і вирішення питань звернення у строк, встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».
2. В мотивування позову позивач зазначає, що він 01 березня 2021 року звернувся до Уповноваженого ВРУ зі зверненням, яке полягало в порушенні Секретаріатом Кабінету Міністрів України законних прав позивача.
Стверджує, що вказане звернення скеровано на адресу відповідача листом АТ "Укрпошта" 7901201056996, яке останнім отримано 03 березня 2021 року. 
Однак відповідь на вказане звернення надано відповідачем 14 липня 2021 року, тобто через майже 130 днів з моменту його отримання.
Вважаючи, що відповідач розглянув звернення з порушенням строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту порушених прав.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. 01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого ВРУ із заявою, в якій просив: 1) відкрити провадження по факту порушення його законних прав громадянина, та повідомити його про відкриття; 2) вчасно, об`єктивно та всебічно провести перевірку цього звернення; 3) зафіксувати порушення Секретаріатом Кабінету Міністрів України вимог статей 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян" в частині права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, бути присутнім при розгляді та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; 4) звернення розглянути за його участі, реалізувавши його право бути присутнім при розгляді цього звернення та особисто викласти аргументи по суті заяви особі чи органу яка проводитиме перевірку/розгляд цього звернення. Виклик (запрошення) для реалізації заявлених прав просив надіслати завчасно до його електронної адреси; 5) поновити його законні права, а також зазначити які саме права є поновленими; 6) про результати розгляду звернення, вжиті заходи реагування та суть прийнятих рішень повідомити його електронною поштою».
4. Вказане звернення отримано поштою Секретаріатом Уповноваженого ВРУ 03 березня 2021 року та зареєстровано Секретаріатом в СЕД Мегаполіс за № М-3976.3/21.
5. 28 травня 2021 року Секретаріат Уповноваженого ВРУ листом № 15279.4/М-3976.3/21/30.2 звернувся до Секретаріату Кабінету Міністрів України, в якому просив: 1) повторно розглянути вказане електронне звернення позивача від 10 серпня 2020 року і надати на нього відповідь; копії відповіді та підтверджуючі документи про її направлення заявнику надати Секретаріату Уповноваженого ВРУ; 2) забезпечити реалізацію прав ОСОБА_1 , визначених статтею 18 Закону України "Про звернення громадян", запросивши заявника до Секретаріату Кабінету Міністрів України, надавши йому можливість взяти особисту участь у розгляд вказаного звернення.
6. У відповідь, Секретаріат Кабінету Міністрів України надіслав відповідачу лист від 28 травня 2021 року, який надійшов на адресу останнього 09 червня 2021 року, та зазначив, що законодавством встановлено інший порядок подання та розгляду скарги, а саме, судовий, у зв`язку з чим, підстави для повторного розгляду звернення ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року відсутні.
7. 23 червня 2021 року Уповноважений ВРУ повідомив заступника начальника Управління з питань роботи зі зверненнями громадян, завідувача сектору прийому громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України Городецького В. В. про розгляд 05 липня 2021 року матеріалів справи з метою встановлення наявності або відсутності в його діях ознак складу адміністративного правопорушення за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
8. 05 липня 2021 року Уповноваженим ВРУ складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 212-3 КУпАП, та направлено його в Печерський районний суд міста Києва листом від 06 липня 2021 року.
9. 14 липня 2021 року відповідач своїм листом № 19955.4/М-10580.3/21/30.2 повідомив ОСОБА_1 про складання протоколу про адміністративне правопорушення, а також повідомив про закриття провадження Уповноваженого.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
10. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, позовні вимоги задоволено.
10.1. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а саме:
1) порушенням вимог статті 40 Конституції України в частині недотримання строків надання обґрунтованої відповіді на звернення ОСОБА_1 від 01 березня 2021 року;
2) порушення статті 19 Закону України «Про звернення громадян» в частині непроведення своєчасної перевірки звернення ОСОБА_1 від 01 березня 2021 року;
3) непроведення розгляду і вирішення питань звернення ОСОБА_1 від 01 березня 2021 року у строк, встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».
11. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь від 14 липня 2021 року надана з порушенням, встановленого чинним законодавством строку. При цьому, суд зазначив, що Закон України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не містить інших термінів розгляду звернень громадян, ніж ті, що встановлені Законом України «Про звернення громадян».
12. Зазначена позиція підтримана Третім апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
IV. Касаційне оскарження 
13. Відповідач подав касаційну скаргу на вказані судові рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої, підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити в позові.
14. Так, автор скарги посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 20 Закону України «Про звернення громадян» та статей 38, 245, 246, 251, 254 КУпАП щодо строків та дотримання процедури притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 188-39, 188-40, 212-3 КУпАП, що конкурують між собою у правовідносинах, пов`язаних із здійсненням проваджень Уповноваженого ВРУ на підставі повідомлень громадян про порушення їх прав.
Стверджує, що відповідачем розглянуто повідомлення ОСОБА_1 у межах повноважень, наданих статтею 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", згідно з якою відповідачем відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина, а також у межах вказаного провадження на підставі зібраних доказів складено протокол від 05 липня 2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною сьомою статті 212-3 КУпАП відносно заступника начальника Управління з питань роботи зі зверненнями громадян, завідувача сектору прийому громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України ОСОБА_2 . 
Наполягає на тому, що вказані обставини нівелюють факт бездіяльності Уповноваженого ВРУ.
Наголошує, що зі змісту статті 235 КАС України, в якій передбачені повноваження суду при вирішенні справи, вбачається, що суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, одночасно зобов`язавши  його виправити оскаржувані порушення.
15. Верховний Суд ухвалою від 21 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження за скаргою Уповноваженого ВРУ на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року, з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
16. Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Смоковича М. І. та Кашпур О.В. у розгляді цієї справи.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
17. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
20. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організаційне залежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
21. За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
22. Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
23. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
24. Підстави для провадження справ та призначення перевірок Уповноваженим ВРУ передбачені у статті 16 вказаного Закону, відповідно до якої Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує:
1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників;
2) за зверненнями народних депутатів України;
3) за власною ініціативою.
25. Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
26. Згідно зі статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
27. Приписами статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
28. За приписами статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.
При розгляді звернення Уповноважений:
1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;
2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;
3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;
4) відмовляє в розгляді звернення.
Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.
Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.
29. Відповідальність за порушення права на інформацію та права на звернення передбачена статтею 212-3 КУпАП.
30. При цьому строки накладення адміністративного стягнення встановлені у статті 38 КУпАП, відповідно до частин першої - другої якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
31. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
32. Частиною першою статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
33. Відповідно до частини другої статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
34. Приписами частини першої статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
35. За змістом статті 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати, серед інших зокрема, уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
VI. Позиція Верховного Суду
36. З аналізу наведених правових норм висновується, що Уповноважений ВРУ здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які він отримує, зокрема за зверненням громадянина України, під час розгляду якого Уповноважений ВРУ наділений повноваженнями щодо відкриття провадження у такій справі та щодо складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за які встановлена статтями 188-39, 188-40, 212-3 КУпАП (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
37. Аналіз наведених норм права також свідчить, що на відповідача згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" поширюється строк розгляду звернень відповідно до Закону України "Про звернення громадян", за приписами статті 20 якого такий строк встановлений в один місяць від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. 
38. При цьому, у разі якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. 
39. Водночас загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
40. Варто зауважити, що спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого ВРУ, які б відрізнялись від визначених у Законі України «Про звернення громадян», положення статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» не містять.
41. Предметом спору у цій справі є питання допущення протиправної бездіяльності Уповноваженого ВРУ стосовно звернення позивача від 01 березня 2021 року.
42. Як кореспондується зі статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під поняттям звернення громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
43. Отже вказана норма розмежовує види таких звернень, у зв`язку з чим необхідно дослідити питання правової природи звернення позивача в контексті висловленого у ньому порушенні законних прав позивача.
44. Як встановлено судами, 01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого ВРУ із заявою, яка отримана останнім 03 березня 2021 року, в якій позивач просив: 
1) відкрити провадження по факту порушення його законних прав громадянина, та повідомити його про відкриття; 
2) вчасно, об`єктивно та всебічно провести перевірку цього звернення; 
3) зафіксувати порушення Секретаріатом Кабінету Міністрів України вимог статей 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян" в частині права заявника особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, бути присутнім при розгляді та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; 
4) звернення розглянути за його участі, реалізувавши його право бути присутнім при розгляді цього звернення та особисто викласти аргументи по суті заяви особі чи органу яка проводитиме перевірку/розгляд цього звернення. Виклик (запрошення) для реалізації заявлених прав просив надіслати завчасно до його електронної адреси; 
5) поновити його законні права, а також зазначити які саме права є поновленими; 
6) про результати розгляду звернення, вжиті заходи реагування та суть прийнятих рішень повідомити його електронною поштою».
45. Наведене свідчить, що ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого ВРУ зі зверненням, яке полягало в порушенні Секретаріатом Кабінету Міністрів України законних прав позивача та з вимогою про поновлення його прав і захист законних інтересів, порушених діями (бездіяльністю) та/або рішенням Секретаріату Кабінету Міністрів України.
46. Враховуючи положення статті 3 Закону України «Про звернення громадян», позивач фактично звернувся до Уповноваженого ВРУ, який, в свою чергу, відповідно до статті 255 КУпАП наділений повноваженнями складати протоколи про адміністративні правопорушення, зі скаргою, яка містить вимогу відкрити провадження по факту порушення Секретаріатом Кабінету Міністрів України законних прав позивача та поновити їх.
47. Як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій констатували, що звернення позивача від 01 березня 2021 року було вирішено листом відповідача від 14 липня 2021 року, та як наслідок, останнім порушено встановлений законодавством строк розгляду та перевірки звернення громадян.
48. При цьому судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 липня 2021 року Уповноважений ВРУ своїм листом № 19955.4/М-10580.3/21/30.2 повідомив ОСОБА_1 про складання протоколу від 05 липня 2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною сьомою статті 212-3 КУпАП відносно посадової особи, у межах здійсненого провадження за зверненням позивача та на підставі зібраних доказів, а також повідомив про закриття провадження Уповноваженого. 
49. З наведеного висновується, що відповідачем фактично вчинялись дії щодо розгляду звернення ОСОБА_1 . 
50. Варто зауважити, що Уповноважений ВРУ при розгляді звернення наділений окресленим у статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" переліком повноважень, а саме:
1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;
2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;
3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;
4) відмовляє в розгляді звернення.
51. Отже, прийняття відповідачем одного із визначеного статтею 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».
52. Аналізуючи приписи статті 15 Закону України «Про звернення громадян», варто зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.
53. Отже, не будь-яка відповідь на звернення може свідчити про розгляд такого звернення в розумінні Закону України «Про звернення громадян», оскільки його розгляд (як результат діяльності суб`єкта, якому адресовано звернення) повинен відповідати статті 15 цього Закону.
54. Неповнота встановлення обставин у справі, що розглядається, унеможливлює перевірку відповідей, наданих на звернення позивача, на відповідність положень статей 15, 20 Закону України «Про звернення громадян».
55. При цьому, враховуючи повноваження, якими наділений Уповноважений ВРУ у взаємозв`язку з приписами Закону України «Про звернення громадян», Верховний Суд прийшов до висновку, що одне з визначених у статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішень при розгляді звернення повинно бути прийнято Уповноваженим ВРУ в межах строку, встановленого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».
56. Що ж стосується строків проведення відкритого провадження, то цей строк ані Законом України «Про звернення громадян», ані Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», не визначено.
57. У доводах касаційної скарги автор вказує, що для здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненні позивача від 01 березня 2021 року, яке надійшло до відповідача 03 березня 2021 року, останнім у межах повноважень, наданих статтею 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", 25 березня 2021 року відкрито провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина, а також у межах вказаного провадження на підставі зібраних доказів складено протокол від 05 липня 2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене частиною сьомою статті 212-3 КУпАП відносно заступника начальника Управління з питань роботи зі зверненнями громадян, завідувача сектору прийому громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України ОСОБА_2 , про що й повідомлено позивача листом від 14 липня 2021 року.
58. Факт складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною сьомою статті 212-3 КУпАП, за результатами розгляду скарги позивача підтверджується матеріалами справи, що, насамперед, нівелює факт вчинення відповідачем бездіяльності.
59. Водночас, враховуючи суб`єкта владних повноважень, до якого звернувся позивач, а також з огляду на приписи статей 19, 20 Закону України «Про звернення громадян» у взаємозв`язку зі статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», необхідно з`ясувати чи приймалось у місячний термін Уповноваженим ВРУ рішення при розгляді звернення позивача та чи повідомлявся позивач, оскільки зі змісту відповіді від 14 липня 2021 року вбачається, що позивач був повідомлений додатково до раніше наданої інформації стосовно результатів провадження за зверненням.
60. Отже судами попередніх інстанцій фактично не з`ясовано питання щодо вчинення відповідачем у строк, передбачений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», дій та не надано оцінки відповіді на звернення позивача, яке, насамперед, потребувало вчинення відповідних дій щодо збирання доказів для перевірки відомостей про порушення прав позивача, в межах повноважень, наданих статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».
61. З огляду на приписи статті 242 КАС України обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.
62. Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
63. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
64. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
65. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
66. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.
VII. Судові витрати
67. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.
Керуючись статтями 260, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд  

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини задовольнити частково.
2.          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року скасувати, а справу № 160/11446/21 направити на новий судовий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Кашпур
                                                                                                                        С. А. Уханенко