УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/523/20 Головуючий у 1-й інст. Татуйко  Є.О 
Категорія 18 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,
за участю секретаря     Бірюченка Д.А.,

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/523/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробнича компанія « Технопак» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробнича компанія « Технопак», треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька Світлана Леонідівна, про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробнича компанія « Технопак» на додаткові рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2021 року та 23 вересня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Татуйка Є.О., 

ВСТАНОВИВ:
       
       У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія « Технопак» звернулося до суду з позовом, в якому зазначено, що 1 серпня 2014 року між товариством та ФОП ОСОБА_7 укладений договір оренди, за умовами якого позивачеві надано в оренду нежитлові приміщення загальною площею552,5 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_1 .
       Договором оренди передбачено, що у разі продажу приміщень, що орендуються, орендар має переважне право перед іншими особами на його придбання.
       Позивач вказує, що належним чином виконував умови договору оренди. В подальшому йому стало відомо про те, що на підставі договору купівлі-продажу власниками вказаного нерухомого майна є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках кожний.
       Оскільки такі дії порушують права орендаря на переважне перед іншими особами право купівлі нежитлових приміщень, які були предметом договору оренди, позивач просив перевести на нього права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 1 березня 2017 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
       Окрім того, просив визнати за ним право власності на виробничий корпус ( приміщення 1,2), загальною площею 552,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
        ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди вказаних нежитлових приміщень, укладений між ТОВ « Виробнича компанія « Технопак» та ОСОБА_7 1 серпня 2014 року.
       Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_7 не підписував спірний договір оренди нерухомого майна та не мав наміру передавати його в оренду позивачеві.
       Протокольною ухвалою суду від 4 травня 2020 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з позовними вимогами ТОВ « Виробнича компанія « Технопак».
       Протокольною ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 22 травня 2020 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_7 – ОСОБА_3 .
       Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2021 року у задоволенні первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди нежитлових приміщень, укладений 1 серпня 2014 року між ОСОБА_7 та ТОВ « Виробнича компанія «Технопак», щодо оренди об`єкта нерухомого майна – приміщення цегельного заводу, а саме: будівлі виробничого комплексу – приміщення 1, загальною площею 530,4 кв.м., та приміщення 2, площею 22,1 кв.м., недобудовану яму відстійника для пульпи, площею 60 кв.м., та інші необхідні для обслуговування( використання) об`єкти, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Додатковим рішенням цього ж суду від 15 вересня 2021 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробнича компанія «Технопак» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 11995 грн. 45 коп.
Адвокат Гуртовенко Р.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з ТОВ « Виробнича компанія « Технопак» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 114000 грн.
Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2021 року стягнуто з ТОВ « Виробнича компанія «Технопак» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 114000 грн.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Технопак» просить скасувати додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2021 року.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд не вказав про те, які саме витрати були понесені з ОСОБА_2 , а також не зазначив докази, які підтверджують понесення ним таких витрат. 
Апеляційна скарга також була подана ТОВ « Виробнича компанія «Технопак» й на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2021 року.
Зокрема, позивач за первісним позовом зазначає, що у першій заяві по суті ОСОБА_1 не визначив попередньої суми судових витрат, як того вимагає частина 1 статті 134 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву також не міститься жодної згадки про необхідність понесення витрат на правничу допомогу, не долучено доказів понесення таких витрат.
За таких обставин, керуючись частиною 2 статті 134 ЦПК України, суд повинен був відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. 
Також звертає увагу на ту обставину, що докази понесених витрат на правничу допомогу не буди подані до закінчення судових дебатів й відповідної заяви від представника ОСОБА_1 до суду не надходило. Така заява була подана лише на 7 день після ухвалення рішення у даній справі.
Таким чином, вважає, що суд не мав правових підстав для ухвалення додаткового рішення й відшкодування витрат на правничу допомогу.
Окрім того, інтереси, ОСОБА_1 під час розгляду цієї справи представляли також й інші адвокати.
Стверджує, що судові витрати у розмірі 114000 грн. не відповідають критеріям розумності, реальності, необхідності та є явно завищеними.
Враховуючи вищезазначене, просив скасувати додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2021 року.
В судовому засіданні представник ТОВ « Виробнича компанія «Технопак» підтримав апеляційні скарги.
ОСОБА_2 та його представник не визнали доводи. викладені в апеляційних скаргах.
Представник ОСОБА_1 вважає, що апеляційні скарги є безпідставним та не можуть бути задоволені.
Дослідивши матеріали справ та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
       Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Пунктами 1 та 2 частини 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
       Згідно з частиною 6 статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
       Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Частиною 4 статті 137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( частина 5 статті 137 ЦПК України).
       Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       У частині 3 статті 141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчиняються. 
       Пунктом 9 частини 1 статті1 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративне правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
       Відповідно до статті 19 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
       Пунктом 6 частини 1 статті 1 цього Закону до інших видів правової допомоги віднесено: види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
       Статтею 30 цього Закону також передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинні оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
       Матеріали справи свідчать, що позивачеві надавалася правнича допомога адвокатом Гуртовенком Р.М.
       Договір про надання юридичних послуг №02-11/20 від 2 листопада 2020 року містить інформацію про те, що загальний розмір гонорару за юридичні послуги під час розгляду даної справи не може перевищувати 114000 грн. Замовник сплачує виконавцю попередню оплату у розмірі 42750 грн. на протязі 3 банківських днів з дня укладення цього договору. Решта суми гонорару – 71250 грн. сплачується у випадку винесення судом рішення про відмову у задоволенні первісного позову ТОВ « Виробнича компанія «Технопак».
       У долученому до матеріалів справи акті приймання-передачі послуг від 15 вересня 2021 року зазначено, що передбачені вищезазначеним договором юридичні послуги виконані у повному обсязі.
       Факт сплати ОСОБА_1 коштів за надання правничої допомоги у розмірі 42750 грн. та 71250 грн. підтверджується квитанціями від 2 листопада 2020 року та 20 вересня 2021 року.
       Зміст договору про надання правової допомоги свідчить про те, що сторони погодили у фіксованому розмірі гонорар адвоката, який є складовою частиною судових витрат, які за правилами частини 2 статті 137 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами.
       Оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 витрати , понесені на правничу допомогу.
       У ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
       Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
       Як свідчать матеріали справи, до закінчення судових дебатів представник ОСОБА_1 зробив заяву про подання до суду доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, Такі докази були направлені на адресу суду засобами поштового зв`язку 20 вересня 2021 року.
       Копію заяви про ухвалення додаткового рішення направлено на адресу позивача, що підтверджується квитанцією. Письмових заперечень щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність, від позивача не надходило.
       Та обставина, що попередній ( орієнтовний) розрахунок сум судових витрат не був поданий до суду разом з першою заявою по суті спору, не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, оскільки ОСОБА_1 дотримано вимоги частини 8 статті 141 ЦПК України.
       Таким чином, відсутні підстави для скасування додаткового рішення суду від 23 вересня 2021 року.
       Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 11154 грн. 65 грн.
       Вказана експертиза була проведена Житомирським відділенням Науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року.
       Вартість виконання експертизи становить 11154 грн. 65 коп., що підтверджується змістом акта від 12 лютого 2021 року. Вказані кошти 9 березня 2021 року були перераховані ОСОБА_2 на адресу експертної установи.
       Враховуючи вищезазначене, додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2021 року слід залишити без змін. 

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю « Виробнича компанія « Технопак» залишити без задоволення, а додаткові рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 вересня 2021 року та від 23 вересня 2021 року,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: