ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2022 р.           Справа№ 910/9813/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Зубець  Л.П. 
 
за участю секретаря судового засідання  Яценко І.В. 
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.07.2022 
від позивача:  Черевик С.С.; 
від відповідача:  Гедз Ю.В.; 
третя особа: не з`явився; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 (повний текст рішення підписано 01.02.2022) 
у справі № 910/9813/20 ( суддя - Бойко Р.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
третя  особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  Товариства з обмеженою відповідальністю "Прелюдія" 
простягнення страхового відшкодування у розмірі 420 000,00 грн.   

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
Короткий зміст позовних вимог  
Фізична особа-підприємець Пасєка Роман Броніславович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 420 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Пасєка Роман Броніславович вказував, що на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника №ВП-2301-19-00002 від 14.03.2019, укладеного з Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус", та у зв`язку з настанням страхового випадку, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", як у правонаступника Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус", наявний обов`язок виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 420 000,00 грн. 

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову 
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що    позивачем не було виконано норми чинного законодавства в частині упаковки та закупорювання вантажу, кріплення, що і стало причиною пожежі та підставою для відмови у виплаті Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" страхового відшкодування Фізичній особі-підприємцю Пасєки Роману Броніславовичу. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі № 910/9813/20 у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 420 000,00 грн.    відмовлено повністю. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладено  на Фізичну особу-підприємця Пасєку Романа Броніславовича.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутність вини перевізника (особи, відповідальної за вантаж) за знищення (втрату) та / або пошкодження вантажу виключає наявність повного складу цивільно-правового правопорушення, як умову відшкодування збитків, що в свою чергу згідно п. 4.2.1.4 Договору страхування, - є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. При цьому, судом першої інтанції взято до уваги перевагу доводів позивача, обґрунтованих посиланням на наданий ним висновок експерта, над доводами відповідача, і за відсутності вини Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича (особи, відповідальної за вантаж) за знищення (втрату) та / або пошкодження вантажу, зроблено висновок, що заявлені до стягнення збитки (витрати) - відшкодуванню не підлягають. 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням,  Фізична особа-підприємець Пасєка Роман Броніславович подав апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022, в якій просить суд  скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 по справі № 910/9813/20 та внести рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Зокрема скаржник наголошував про те, що: 
-  суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обґрунтував чому саме висновок  експерта, наданий відповідачем, переважає з усіх інших доказів, незважаючи на те, що його висновки - є лише ймовірними та які обґрунтовувались на вихідних даних, що були надані експерту страховою компанією; 
- суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок судової експертизи, яка призначалась судом, в якому експерт зазначив та роз`яснив в судовому засіданні, що у нього немає всіх необхідних вихідних даних стосовно визначення причин пожежі, внаслідок якої був знищений вантаж, що перевозився; 
- суд першої інстанції не надав належної оцінки свідченням свідків: водія автомобіля та власника вантажу; 
- оскільки в матеріалах справи міститься два взаємовиключні експертні висновки, а тому в ході судового розгляду не було встановлено причини пожежі,а тому суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відсутність вини перевізника (особи, відповідальної за вантаж) за знищення (втрату) та/або пошкодження вантажу, що виключає наявність повного складу цивільно-правового правопорушення, як умову відшкодування збитків, що в свою чергу , згідно з п. 4.2.1.4 Договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування; 
- суд першої інстанції не застосував ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
01.06.2022 відповідач через канцелярію Північного апеляційного господарського суду подав відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду  у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, а також відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Відповідач наголошував,  що судом першої інстанції на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено обставини справи у спірних правовідносинах, зокрема надано належну оцінку наявним експертним висновкам, а обгрунтовано застосовано приписи ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а також надано належну оцінку доводам позивача стосовно вини перевізника у настанні страхового випадку. 

Узагальнені пояснення третьої  особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  Товариства з обмеженою відповідальністю "Прелюдія" 
05.07.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Прелюдія", а також у вказаній заяві висловлено правову позицію третьої особи щодо суті спору, в якій товариство наголошувало на тому, що воно підтримує апеляційну скаргу позивача та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. . 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між Протоколом автоматизовано розподілу судової справи між суддями, справу № 910/9813/20 передано колегії суддів у складі:  Ткаченко Б.О.-головуючий, судді - Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 витребувано справу № 910/9813/20 у Господарського суду міста Києва, відкладено питання стосовно руху спору, до надходження справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.
24.05.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа №    910/9813/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Пасєки Роману пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022, відкрито апеляційне провадження у справі №    910/9813/20 за апеляційною скаргою Фізичної осои-підприємця Пасєки Романа Броніславовича, розгляд справи призначено на 21.06.2022. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 розгляд  апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича на рішення Господарського суду містк Києва від 13.01.2022 (повний текст рішення підписано 01.02.2022)  відкладено на 19.07.2022. 
Згідно з витягом із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи раніше визначеному головуючому судді від 13.07.22, Майданевича А.Г у відпустці з 11.07.2022., Гаврилюка О.М. у відпустці з 18.07.2022, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2022 справу № 910/9813/20 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 (повний текст рішення підписано 01.02.2022)  прийнято до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П. 

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
          Представник скаржника (позивача) в судовому засіданні 19.07.2022 підтримав доводи апеляційної скарги, просив  скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з підстав наведених в апеляційній скарзі, та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. 
Представник відповідача (Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група") в судовому засіданні 19.07.2022 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 без задоволення, а оскаржуване судове рішення  - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.  
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача -  Товариство з обмеженою відповідальністю "Прелюдія" -  в судове засідання 19.07.2022  представників - не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Проте, 05.07.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Прелюдія", а також у вказаній заяві висловлено правову позицію третьої особи щодо суті спору. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду, розглянувши заявлене клопотання, з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.  202, ч. 12 ст.  270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.  
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників третьої особи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.
Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що 24.06.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому він не заперечував проти розгляду апеляційної скарги, зокрема без участі представника позивача.   
            
          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
          Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14.03.2019 між Фізичною особою-підприємцем Пасєкою Романом Броніславовичем, як страхувальником, та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група"), як страховиком, було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника (експедитора) №ВП-2301-19-00002 (надалі - Договір страхування).
Пунктом 1.1 Договору страхування визначено, що за цим Договором застрахована відповідальність компанії-перевізника.
Відповідно до п. 2.1 Договору страхування, страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у визначений термін та виконувати інші умови цього Договору, а страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну страхувальником особі або її майну (в т.ч. вантажу) внаслідок настання страхового випадку в порядку і на умовах, визначених цим Договором.
У розділі 3 Договору страхування визначено, предметом цього Договору є страхування майнових інтересів, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язаних з:
- відшкодуванням шкоди, заподіяної страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю, працездатності, майну третіх осіб, включаючи власників вантажу та багажу (вантажобагажу), під час експлуатації будь-якого виду транспортного засобу та здійснення перевезень чи транспортного експедирування вантажу;
- відшкодуванням додаткових витрат страхувальника, що виникають внаслідок настання страхового випадку.
Пунктом 4.1 Договору страхування визначено, що страховий випадок - це раптова, непередбачувана і ненавмисна для страхувальника та потерпілої третьої особи (осіб) подія, яка відбулася в процесі перевезення (експедирування) вантажу страхувальником у строк дії цього Договору та на території страхування, яка зазначена в п. 1.4 частини 1 цього Договору, і з настанням якої виникає зобов`язання страховика здійснити виплату страхового відшкодування (страхувальнику були пред`явлені претензії та/або позови від третіх осіб).
П. 4.2 Договору страхування визначено, що страхувальник має право вибрати одну або декілька подій (страхових ризиків), з настанням яких виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування, про що робиться відповідна відмітка ("ТАК" або "НІ") в п. 1.2. частини 1 цього Договору, а саме: п. 4.2.1 Договору відповідальність за знищення (втрату) та/або пошкодження вантажу - обов`язок особи, відповідальної за вантаж, щодо відшкодування завданого нею збитку через власні дії або бездіяльність, який виник внаслідок:
- п.п. 4.2.1.1 зіткнення транспортних засобів з нерухомими та рухомими об`єктами, включаючи інші транспортні засоби, падіння та перекидання транспортних засобів;
- п.п. 4.2.1.2 таємного викрадення частини або всього вантажу під час зупинки або стоянки транспортного засобу;
- п.п. 4.2.1.3 перехолодження або перегріву вантажу, враховуючи умови, зазначені  в п. 5.3 частини 2 цього Договору;
- п.п. 4.2.1.4 пожежі, вибуху, намокання вантажу;
- п.п. 4.2.1.5 нещасних випадків при завантаження та/або вивантаженні вантажу.
Розділом 5 Договору страхування визначено винятки зі страхових випадків і обмеження страхування.
Пунктом 12.7 Договору страхування між сторонами узгоджено, що страховик може здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам, безпосередньо третім особам або за їх дорученням: медичним закладам; підприємствам та організаціям, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням шкоди.
01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прелюдія", як замовником, та Фізичною особою-підприємцем Пасєкою Романом Броніславовичем, як перевізником, було укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №01/07-01 (надалі - Договір перевезення), відповідно до умов якого замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а перевізник зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом на умовах зазначених в Договорі та заявці замовника, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату (п. 1.1 Договору).
Пунктом 4.2 Договору перевезення визначено, що перевізник несе відповідальність за цілісність вантажу відповідно до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956 року, Статуту автомобільного транспорту України та чинного законодавства України.
Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019. Якщо жодна зі сторін за 15 днів до закінчення строку його дії не попередить іншу сторону про розірвання цього Договору, такий Договір продовжує свою дію на наступний календарний рік на тих самих умовах.
08.08.2019 на підставі Заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом №08/08-1, Фізичною особою-підприємцем Пасєкою Романом Броніславовичем здійснювалось перевезення побутової техніки (15 тон) транспортним засобом DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Прелюдія".
09.08.2019 на автомобільній дорозі Київ-Чернівці, за адресою: Чуднівський район, с. Красносілка, вул. Центральна, поблизу будинку 5 виникла пожежа в автомобільному причепі KRONE ZZP18 загальний причіп ПР-Платформа-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому була завантажена побутова техніка (холодильники, газові плити, пральні машинки), що підтверджується довідкою Чуднівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 15.08.2019, Актом про пожежу від 09.08.2019 та Звіту про причини виникнення пожежі від 11.08.2019. 
Як підтверджується наявними матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Прелюдія" звернулось до Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича з претензією, в якій просило компенсувати збиток у розмірі 443 700,50 грн. за втрачений вантаж в результаті пожежі в причепі, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
04.12.2019 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" у відповідь на заяву позивача повідомило Фізичну особу-підприємця Пасєку Романа Броніславовича, що оскільки знищення вантажу та причепу відбулось внаслідок пожежі, яка виникла через тертя та займання полімерної плівки пакування побутової техніки через відсутність кріплення вантажу, що відноситься до виключень передбачених умовами Договору страхування, то підстави для визнання даної події страховою та виплати страхового відшкодування - відсутні. 
Позивач на підтвердження відсутності будь-яких порушень щодо кріплення вантажу, що на думку відповідача могло стати причиною пожежі, з боку перевізника надано висновок експертного дослідження Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №10.8-0005:20 від 03.02.2020, виконаний старшим судовим експертом-вибухотехніком НДЕКЦ МВС України Нетягою В.А.
Відповідач заперечуючи проти наявності підстав для сплати страхового відшкодування, зазначає, що причиною пожежі є займання полімерної плівки пакування побутової техніки, яке виникло внаслідок розряду статистичної електрики, у зв`язку з відсутністю фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі. На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1 від 07.11.2019, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І.
В подальшому, відповідачем надано висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №2 від 29.09.2020, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І., відповідно до якого встановлено, що існує причинно-наслідковий зв`язок між відсутністю фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі, з безпосередньою причиною пожежі.
В межах даної справи Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено судову пожежно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок експерта №СЕ-19-21/4745-ПТ від 02.09.2021, у якому судовим експертом Вишневським С.В. зазначено, що оскільки не представляється за можливе здійснити огляд об`єкта, а наданих фотоматеріалів достатньо лише для встановлення зони найбільших термічних пошкоджень, то для встановлення джерела запалювання та побудови версій стосовно виникнення причини пожежі, вихідних даних не достатньо.
Спір у справі виник, у зв`язку із твердженнями позивача про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника №ВП-2301-19-00002 від 14.03.2019 з виплати позивачу страхового відшкодування  розмірі 420 000,00 грн. 
Позивач вказував в обгрунтування позовних вимог про те, що страховим випадком є пожежа в автомобільному причепі KRONE ZZP18 загальний причіп ПР-Платформа-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому була завантажена побутова техніка (холодильники, газові плити, пральні машинки), яка сталася 09.08.2019 на автомобільній дорозі Київ-Чернівці, за адресою: Чуднівський район, с. Красносілка, вул. Центральна, а саме: поблизу будинку 5 виникла, що підтверджується довідкою Чуднівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 15.08.2019, Актом про пожежу від 09.08.2019 та Звіту про причини виникнення пожежі від 11.08.2019.
Відповідач в обгрунтування заперечень на позов посилався на відсутність обумовлених Договором підстав для кваліфікації події саме як страхового випадку, оскільки знищення вантажу та причепу відбулось внаслідок пожежі, яка виникла через тертя та займання полімерної плівки пакування побутової техніки через відсутність кріплення вантажу, що відноситься до виключень передбачених умовами Договору страхування.
 
          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із   ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
За приписами ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до вимог ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частиною 1 статті 990 Цивільного кодексу України визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 
Як зазначав позивач, в силу пункту 4.1 Договору страхування, страховим випадком є пожежа в автомобільному причепі KRONE ZZP18 загальний причіп ПР-Платформа-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому була завантажена побутова техніка (холодильники, газові плити, пральні машинки), яка сталася 09.08.2019 на автомобільній дорозі Київ-Чернівці, за адресою: Чуднівський район, с. Красносілка, вул. Центральна, а саме: поблизу будинку 5 виникла, що підтверджується довідкою Чуднівського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 15.08.2019, Актом про пожежу від 09.08.2019 та Звіту про причини виникнення пожежі від 11.08.2019.
Але, відповідач заперечував наявність страхового випадку, оскільки знищення вантажу та причепу відбулось внаслідок пожежі, яка виникла через тертя та займання полімерної плівки пакування побутової техніки через відсутність кріплення вантажу, що відноситься до виключень передбачених умовами Договору страхування.
Згідно з ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:  1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. 
Частиною 2 статті 991 Цивільного кодексу України передбачено, що договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. 
Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач посилався на п. 5.2.16 Договору страхування, яким передбачено, що не підлягають відшкодуванню збитки (витрати) якщо вони відбулися наслідок або під час навмисних дій чи грубої необережності страхувальника, його співробітників або інших осіб, що відповідно до угод із страхувальником несуть відповідальність за проведення діяльності з перевезення (експедирування) вантажів, включаючи порушення страхувальником (особою, відповідальною за вантаж) норм і правил, що регулюють рух транспортних засобів, перевезення (експедирування) вантажів, норм завантаження/вивантаження, упаковки та закупорювання вантажу, кріплення, недостатнього або незадовільного маркування або нумерації вантажних місць. В рамках цього Договору під грубою необережністю розуміються такі дії чи бездіяльність, можливість настання негативних наслідків яких у вигляді претензії від власника вантажу, митних органів чи третіх осіб передбачала, але легковажно розраховувала на їх відвернення або повинна була і могла їх передбачити в силу своїх  службових обов`язків.
Позивач на підтвердження відсутності будь-яких порушень щодо кріплення вантажу, що на думку відповідача могло стати причиною пожежі, з боку перевізника надано висновок експертного дослідження Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №10.8-0005:20 від 03.02.2020, виконаний старшим судовим експертом-вибухотехніком НДЕКЦ МВС України Нетягою В.А.
В свою чергу, відповідач заперечуючи проти наявності підстав для сплати страхового відшкодування, зазначає, що причиною пожежі є займання полімерної плівки пакування побутової техніки, яке виникло внаслідок розряду статистичної електрики, у зв`язку з відсутністю фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1 від 07.11.2019, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І.
В подальшому, відповідачем надано висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №2 від 29.09.2020, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І., відповідно до якого встановлено, що існує причинно-наслідковий зв`язок між відсутністю фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі, з безпосередньою причиною пожежі.
В межах даної справи Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було проведено судову пожежно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок експерта №СЕ-19-21/4745-ПТ від 02.09.2021, в якому судовим експертом Вишневським С.В. зазначено, що оскільки не представляється за можливе здійснити огляд об`єкта, а наданих фотоматеріалів достатньо лише для встановлення зони найбільших термічних пошкоджень, то для встановлення джерела запалювання та побудови версій стосовно виникнення причини пожежі, вихідних даних недостатньо.
Отже, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, посилаючись на наявні у справі матеріали, що наявні висновки двох судових експертів - є взаємовиключними щодо причин виникнення пожежі в автомобільному причепі KRONE ZZP18 загальний причіп ПР-Платформа-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а третім висновком  експерта №СЕ-19-21/4745-ПТ від 02.09.2021 причини пожежі не встановлені.
В межах даної справи Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за ухвалою суду першої інстанції від 05.02.2021 було проведено судову пожежно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок експерта №СЕ-19-21/4745-ПТ від 02.09.2021, зазначено усі відомості, які обумовлені ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вказаний висновок приймається судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, і у вказаному висновку експертом зокрема встановлено, що за результатами встановленої зони горіння причепу , експерт прийшов до висновку, що осередкова зона пожежі знаходилась у внутрішньому просторі середньої частини причепу, а також для розгляду джерела запалювання та побудови версій стосовно виникнення причини пожежі, вихідних даних недостатньо. Також, в мотивувальній частині висновку експертом зазначено, що в матеріалах справи є також відомості щодо упакування і фіксації вантажу у причеп з порушенням: а саме відсутність фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі, що підтверджується висновку експертного дослідження від 07.11.2019 № 1 : «відсутність фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі з безпосередньою причиною виникнення пожежі та її розповсюдженням» та висновком експертного дослідження від 29.09.2020 № 2 : «у вигляді відсутності фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі Кроне д.р.н НОМЕР_2 ». 
Окрім того, дослідивши в процесі апеляційного розгляду справи наявні у справі висновки експертів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.  Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.
Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Стосовно висновку експертного дослідження Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №10.8-0005:20 від 03.02.2020, виконаний старшим судовим експертом-вибухотехніком НДЕКЦ МВС України Нетягою В.А., наданого позивачем, та висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1 від 07.11.2019, виконаного головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І., наданого відповідачем, та висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №2 від 29.09.2020, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І., наданого відповідачем, а також висновку експерта №СЕ-19-21/4745-ПТ від 02.09.2021, виконаного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за ухвалою суду першої інстанції від 05.02.2021, зазначено усі відомості, які обумовлені ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вказані висновки приймається судом апеляційної інстанції як належні та допустимі докази в розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України. 
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами ГПК України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей" та з урахуванням кожного доказу окремо, так і у їх сукупності, з оцінкою усіх обставини справи. 
Суд апеляційної інстанції, здійснивши дослідження та оцінку як кожного доказу окремо, так і у їх сукупності, оцінивши обставини справи, дійшов наступних висновків.  
По-перше, в п. 5.2.16 Договору страхування зазначаються випадки коли наявна вина перевізника (особи, відповідальної за вантаж) за знищення (втрату) та / або пошкодження вантажу, однак збитки (витрати) не підлягають відшкодуванню, це, зокрема, якщо такі збитки (витрати) відбулися внаслідок або під час навмисних дій чи грубої необережності страхувальника, його співробітників або інших осіб, що відповідно до угод із страхувальником несуть відповідальність за проведення діяльності з перевезення (експедирування) вантажів, включаючи порушення страхувальником (особою, відповідальною за вантаж) норм і правил, що регулюють рух транспортних засобів, перевезення (експедирування) вантажів, норм завантаження/вивантаження, упаковки та закупорювання вантажу, кріплення, недостатнього або незадовільного маркування або нумерації вантажних місць.
Отже, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що відсутність фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі (яке мало наслідком займання полімерної плівки пакування побутової техніки, яке виникло внаслідок розряду статистичної електрики, та могло стати причиною пожежі)  - є діями, які визначені в п. 5.2.16 Договору страхування, а отже збитки (витрати), в обумовленому  випадку, не підлягають відшкодуванню, у зв`язку з чим при вирішенні спору доводи відповідача, обґрунтовані посиланням на наданий ним висновок експерта та наявними у справі документами щодо фіксації факту пожежі (акт про пожежу від 09.08.2019, звіт про причину виникнення пожежі  від 11.08.2019), в сукупності є більш вірогідними в підтвердження факту відсутності настання страхового випадку, ніж  доводи позивача в обгрунтування підстав наявності такого випадку, то вбачається існування винятку встановленого п. 5.2.16 Договору страхування за яким збитки (витрати) не підлягають відшкодуванню.
По-друге, стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.
Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка  зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі  належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. 
В п. 1.1 Договору страхування визначено, що за цим Договором застрахована саме відповідальність компанії - перевізника, отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування пов`язаний з наявністю відповідальності перевізника, в той час, як Фізична особа-підприємець Пасєка Роман Броніславович заперечує наявність його вини (особи, відповідальної за вантаж) за знищення (втрату) та / або пошкодження вантажу. Таким чином, відсутність вини перевізника (особи, відповідальної за вантаж) за знищення (втрату) та / або пошкодження вантажу виключає наявність повного складу цивільно-правового правопорушення, як умову відшкодування збитків, що в свою чергу згідно п. 4.2.1.4 Договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
При цьому, позивач у позові вказував, що йому було завдано збитків внаслідок пошкодження автомобільного напівпричіпу, яким перевозився товар, і вказаний напівпричіп належить саме позивачу. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутні обумовлені як законом, так і Договором підстави для відшкодування заявленої до стягнення суми, саме як збитки згідно п.п. 4.2.1.4  п. 4.2.1 п. 4.2 Договору страхування. 
При цьому, доводи скаржника про те, що  суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не обґрунтував чому саме висновок  експерта, наданий відповідачем, переважає з усіх інших доказів, незважаючи на те, що його висновки - є лише ймовірними та які обґрунтовувались на вихідних даних, що були надані експерту страховою компанією - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що судом першої інстанції зроблено відповідні висновки з урахуванням усіх в сукупності обставин справи, з огляду на приписи ст. 79,86 Господарського процесуального кодексу України. 
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновок судової експертизи, яка призначалась судом, в якому експерт зазначив та роз`яснив в судовому засіданні, що у нього немає всіх необхідних вихідних даних стосовно визначення причин пожежі, внаслідок якої був знищений вантаж, що перевозився - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вказаний висновок прийнято судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, і у вказаному висновку експертом зокрема встановлено, що за результатами встановленої зони горіння причепу , експерт прийшов до висновку, що осередкова зона пожежі знаходилась у внутрішньому просторі середньої частини причепу. Також, для розгляду джерела запалювання та побудови версій стосовно виникнення причини пожежі, вихідних даних недостатньо, проте, в мотивувальній частині висновку експертом зазначено, що в матеріалах справи є також відомості щодо упакування і фіксації вантажу у причеп з порушенням: а саме відсутність фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі, що підтверджується висновку експертного дослідження від 07.11.2019 № 1 : «відсутність фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі з безпосередньою причиною виникнення пожежі та її розповсюдженням» та висновком експертного дослідження від 29.09.2020 № 2 : «у вигляді відсутності фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі Кроне д.р.н НОМЕР_2 », і в сукупності з наявними у справі документами щодо фіксації факту пожежі (акт про пожежу від 09.08.2019, звіт про причину виникнення пожежі  від 11.08.2019), і в сукупності з відомостями висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1 від 07.11.2019, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І., та висновку експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №2 від 29.09.2020, виконаний головним судовим експертом-вибухотехніком сектору вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Галушко О.І., свідчить про те, що причиною пожежі є займання полімерної плівки пакування побутової техніки, яке виникло внаслідок розряду статистичної електрики, у зв`язку з відсутністю фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі,  і існує причинно-наслідковий зв`язок між відсутністю фіксації вантажу за допомогою кріплення в автомобільному причепі, з безпосередньою причиною пожежі, що в силу п. 5.2.16 Договору страхування є підставою дял відмови у виплаті страхового відшкодування. 
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки свідченням свідків: водія автомобіля та власника вантажу - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне. 
Ч. 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України визначено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.
Ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України визначено, що на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.
Отже, враховуючи те, що згідно умов укладеного між сторонами договору, та враховуючи обставини, які підлягають встановленню під час вирішення даного спору в контексті спірних правовідносин учасників справи, обставини стосовно обставин встановлення підтвердження або спростування страхового випадку та підстав , відповідно, щодо відшкодування страхової суми в рамках господарської діяльності учасників справи відображаються (обліковуються) у відповідних документах, які визначені як вимогами закону, так і умовами укладеного між сторонами договору, у зв`язку з чим покази зазначених позивачем осіб, як свідків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ),  не можуть замінювати/підмінювати собою документальне оформлення відповідних господарських правовідносин учасників справи згідно з умовами договору. Також, наведене чітко встановлено і вищенаведеними вимогами процесуального закону. При цьому, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були допитані судом першої інстанції в якості свідків, про що зазначено в протоколі судового засідання від 02.12.2021, і відповідні свідчення враховані судом першої інстанції,  і ухвалено відповідне оскаржуване рішення. 
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не застосував ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що наведеною нормою передбачено відповідальність перевізника вантажу, коли в контексті спірних правовідносин до учасників правовідносин судом першої інстанції обгрунтовано застосовано  ст. 979, 990, 991 Цивільного кодексу України, якими врегульовано правовідносини страхування.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи в сукупності з дослідженими доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування у розмірі 420 000,00 грн. - не є законними та обґрунтованими, не були доведені позивачем в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, докази, надані відповідачем в спростування доводів позивача щодо наявності страхового випадку є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем в підтвердження наявності такого, а тому,  задоволенню вимоги у заявленому до стягнення розмірі - задоволенню не підлягають. 
Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи, як і подані ними усі докази в процесі розгляду справи в силу приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, та є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86  Господарського процесуального кодексу України, про відмову у задоволенні позову. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи скаржника  викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 
Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 дія оскаржуваного рішення була зупинена і за наслідками апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення залишено  в силі, а тому його дія підлягає поновленню. 
    
  Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на  скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
          
                                                  ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пасєки Романа Броніславовича на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/9813/20 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/9813/20 -   залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 у справі №910/9813/20.
4. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за  Фізичною особою-підприємцем Пасєкою Романом Броніславовичем. 
5. Матеріали справи №910/9813/20 повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                Л.П. Зубець

Повний текст постанови підписано 10.08.2022.