П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/15524/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
секретар – Насарая А.В.,

за участю: представника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил – Ковальчука О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил  на рішення Одеського окружного адміністративного суду від   05.11.2021 по справі № 420/15524/21 за позовом ОСОБА_1  до  Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил  про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, –

                                          ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) компенсації за невикористані відпуски у кількості 228 діб;
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) щодо неврахування коефіцієнту кратності, передбаченого п. 3 розділу XXXІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) компенсації за невикористані відпуски у кількості 228 діб;
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПОУ 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) щодо не проведення повного розрахунку ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) при звільненні з військової служби у день звільнення;
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (код ЄДРПО 39969443, вул. Маяковського, 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333) здійснити виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, починаючи з 10.09.2020. 
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України та об`єднаних сил. 10.09.2020 наказом виконувача обов`язків військовою прокурора об`єднаних сил № 584к позивача звільнено з посади начальника відділу військової прокуратури об`єднаних сил. Разом із тим, при звільненні з військової служби, позивач на день звільнення не розрахований у повному обсязі. При цьому, позивач зазначає, що як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, додаткову грошову винагороду за участь в АТО/ООС отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу його грошового забезпечення. Відповідно, вказані складові входять до грошового забезпечення військовослужбовців та повинні включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні та при обчисленні компенсації за невикористані дні відпуски. На переконання позивача, відповідачем під час його звільнення з військової служби безпідставно не врахована та не виплачена вихідна допомога при звільненні та компенсація за невикористанні відпуски з урахуванням грошової винагороди за участь в АТО/ООС. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не враховано у розрахунок компенсації за невикористані дні відпусток вимоги п. 3 XXXI Розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, відповідно до якого грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що пунктом І розділу І порядку №260 вказано, що він визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам. Дія цього Порядку (крім розділів II, V, VI, IX, XII, ХУІ-ХХІУ) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами. Тобто, дія цього Порядку розповсюджується і на позивача, як на військовослужбовця (до моменту його звільнення). Так, розділом XXXII Порядку № 260 “Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби” визначено всі особливості нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Зокрема, пунктом 5 вказано, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою. Пункт 2 розділу І Порядку № 260 визначає складові грошового забезпечення: - щомісячні основні види грошового забезпечення; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення; - одноразові додаткові види грошового забезпечення. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту).
Позивач за час проходження служби не займав посади пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту. 
Винагорода за участь в АТО/ООС належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, який не враховується при обчисленні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців.
Крім того, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 26.07.2018 № 152 військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичній операції, інших заходів в умовах особливого періоду в порядку, встановленому законодавством та перебувають у районі проведення таких заходів. Крім того, зазначена винагорода виплачується за минулий місяць пропорційно часу перебування у районі проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення -антитерористичної операції, інших заходів в умовах особливого періоду (не обов`язково це має бути повний місяць) на підставі щомісячних наказів керівника органу прокуратури, тобто не встановлюються на постійній основі, її розмір не є фіксованим. 
Під час обрахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні прокуратурою на підставі ст. 15 Закону № 2011-XII було визначено, що позивач набув право на отримання такої допомоги та на підставі Порядку № 260 було вирахувано її розмір без урахування винагороди за участь в АТО/ООС. Крім того, з аналізу змісту позовної заяви, слідує, що у зв`язку з наявністю вислуги років від 15 до 20, позивач вважає, що він має право на отримання компенсації за невикористані 228 днів відпустки, помножені на 3,3 календарних дня. Разом з тим, слід зауважити, що, а ні нормами статті 10-1 Закону №2011- XII, а ні пунктом 3 Розділу XXXI Порядку №260 не передбачено застосування “кратності” 3,3 календарних дні за кожен день невикористаної відпустки при обчисленні грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. 
Така позиція позивача ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права, у зв`язку з чим, на думку відповідача не підлягає задоволенню. Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснено розрахунок невикористаної ОСОБА_1 основної щорічної відпустки перед звільненням відповідно до зазначеної вище формули. Загальна кількість днів відпустки, яку компенсовано, склала 228 днів, що не оспорюється позивачем. Виплати, проведені з позивачем при звільненні, були здійснені з дотриманням чинного законодавства і проведені у повному обсязі, отже підстави для виплати компенсації позивачу за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби відсутні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 05 листопада 2021 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсації за невикористані відпустки.
Зобов`язав Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині відмови позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його змінити та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не правильно застосував норми права, а саме дійшов хибного висновку, що коєфіцієнт кратності застосовується у залежності від підстав звільнення, а не від вислуги років;
- суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо випадку, коли національне законодавство допустило множинне або неоднозначне тлумачення прав та обов`язків осіб, як от у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 , від 30.01.2019 у справі № 442/456/17 та ін.
- посилання на практику ЄСПЛ.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині задоволення позовних вимог, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил також подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що винагорода за участь в АТО/ОС належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, який не враховується при обчисленні та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців;
- також судом першої інстанції не враховано, що винагорода за участь в АТО/ОС виплачується на підставі щомісячних наказів керівника органу прокуратури, тобто не встановлюються на постійній основі, її розмір не є фіксованим та те, що вона виплачується у межах бюджетних призначень та пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду;
- суд першої інстанції не врахував, що відповідно пункту 6 розділу XXXI Порядку №260 «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки здійснюється без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення, до яких відноситься винагорода за участь в АТО/ООС.
- нормативний підхід до розуміння положень постанови №18 в системному зв`язку із нормами статей 9 і 15 Закону № 2011- XII та правилами наказів Генерального прокурора від 26.07.2018 № 152 та Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 дають підстави стверджувати, що винагорода, встановлена постановою № 18, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ;
- судом першої інстанції не враховані висновки про те, що одноразові додаткові види грошового забезпечення не входять до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога неодноразово вказав і Верховний Суд у своїх постановах від 15.10.2013 (справа №21-368а13), від 04.11.2014 (справа №21-473а14), від 03.03.2015 (справа №21-32а15), від 19.05.2015 (справа№21-466а15) від 01.03.2018 (справа №761/17387/17).

Обставини справи.
Суд першої інстанції встановив, що наказом Військової прокуратури об`єднаних сил № 584к від 10.09.2020 ОСОБА_1 майора юстиції, звільнено з військової служби у запас на підставі пп. “г” п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Відповідно пункту 2 Наказу № 584к від 10.09.2020, ОСОБА_1 призначено до виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби.
22.07.2021 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил із запитом щодо отримання інформації про нарахування та виплату грошової винагороди за участь в АТО/ООС за період з 04.12.2017 по 10.09.2020 роки (помісячно); надання відомостей відомості про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням з військової служби (липень та серпень 2020 року); повідомити, чи враховувалась грошова винагорода за участь в АТО/ООС при розрахунку грошової допомоги при моєму звільненні з військової служби та при обчисленні мені компенсації за невикористані відпуски; якщо грошова винагорода за участь в АТО/ООС при розрахунку грошової допомоги при звільненні з військової служби та при обчисленні компенсації за невикористані відпуски не враховувалась, то здійснити відповідний перерахунок та виплатити грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби, а також компенсацію за невикористані відпуски з урахуванням грошової винагороди за участь в АТО/ООС та з урахуванням раніше виплачених сум; повідомити кількість днів невикористаної відпустки, за які нараховано та сплачено компенсацію при звільненні з військової служби та надати відповідний розрахунок; повідомити чи застосовано при розрахунку кількості днів невикористаної відпустки визначені пунктом 3 розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністр оборони України від 07.06.2018 № 260, розрахунки та кратність 3,3; якщо при розрахунку кількості днів невикористаної відпустки не застосовувались визначені пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністр оборони України від 07.06.2018 № 260, розрахунки та кратність 3,3, т здійснити відповідний перерахунок та виплатити мені компенсацію з невикористані відпустки з урахуванням кратності 3,3, а також урахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 10.08.2021 за вих. №14-263вих-21 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повідомила позивача, що проведені виплати при звільненні, були здійснені з дотриманням чинного законодавства і проведені у повному обсязі та перерахунку не підлягають. Разом з тим повідомила, що зазначений позивачем розрахунок календарних днів (тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня) для обчислення компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, згідно Порядку № 260, було застосовано при розрахуванні йому невикористаних днів щорічної відпустки за кожний повний місяць служби, яка підлягає компенсації. Виплати грошового забезпечення, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, проведені з позивачем за період служби та при звільненні, були здійснені з дотриманням чинного законодавства і проведені у повному обсязі. З огляду на викладене, підстави для здійснення позивачу перерахунку грошового забезпечення за вказаний період відсутні.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалась і виплачувалась позивачеві щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Отже, враховуючи те, що вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку його грошової допомоги при звільненні відповідно, вказана складова повинна включатися і до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
Натомість, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум, суд відмовив, оскільки на позивача розповсюджується абзац перший п.3 розділу XXXI Порядку № 260 і не розповсюджуються абзаци другий та четвертий, якими і передбачена кратність при обчисленні днів відпустки.
Вимога щодо зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, на думку суду першої інстанції є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25 березня 1992 року №2232-XII.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України “Про Збройні Сили України”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей” та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі також - Закон № 2011-XII).
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною четвертою цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Також, відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно абзацу 1 частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Постановою Кабінета міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 “Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських” встановлено, що а час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується винагорода в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів за безпосередню участь в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки, у межах бюджетних призначень пропорційно часу участі в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду.
Механізм, умови виплати та розмір винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - винагорода) військовослужбовцям військових прокуратур, які проходять службу на посадах прокурорів та слідчих в органах військових прокуратур (на правах регіональних та місцевих) визначається Порядком виплати військовослужбовцям військових прокуратур винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 26 липня 2018 року № 152 (далі – Порядок № 152).
Відповідно підпунктів 2-3 Порядку № 152 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, у разі одночасного дотримання таких умов:
- залучені до проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичної операції, інших заходів в умовах особливого періоду в порядку, встановленому чинним законодавством України;
- перебувають у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичної операції, інших заходів в умовах особливого періоду.
Виплата винагороди здійснюється:
- військовослужбовцям, які обіймають посади в органах військової прокуратури об`єднаних сил,- військовою прокуратурою об`єднаних сил;
- військовослужбовцям, на яких покладено тимчасове виконання службових обов`язків на посадах в органах військової прокуратури об`єднаних сил, а також відрядженим до районів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи проведення антитерористичної операції, інших заходів в умовах особливого періоду для виконання службових завдань,- прокуратурою, у якій вони обіймають посаду (Генеральною прокуратурою України, військовою прокуратурою регіону).
Пунктами 1-4 Порядку № 152 передбачено, що військовослужбовцям за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода в розмірі до 100 відсотків місячного грошового забезпечення у межах бюджетних призначень.
Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії.
Винагорода виплачується пропорційно часу участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі у цих заходах до дня завершення такої участі, на підставі відповідних наказів керівників штабу антитерористичної операції, Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України та інших оперативних штабів про включення (виключення) військовослужбовців до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, забезпеченні їх проведення з метою виконання службових завдань.
Так абзацем 2 пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 152 встановлено, що у разі звільнення військовослужбовця з органів військової прокуратури з метою своєчасного і повного розрахунку з військовослужбовцем винагорода виплачується за поточний місяць пропорційно часу участі у розмірі, визначеному наказом Генерального прокурора за попередній місяць, про що зазначається у наказі про звільнення.
Відповідно Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
У відповідності до абзаца 1 пункту 1 розділу ХХХІ Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.
Згідно з п.3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:
тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;
тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;
тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;
тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Відповідно до п.6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Пунктом 5 розділу ХХХІІ Порядку №260 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Правовий аналіз зазначених норм матеріального права дає можливість дійти висновку, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців, як під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, позивач приймав участь в АТО/ООС з 2017 року по день звільнення та отримував винагороду, що підтверджується довідкою та розрахунковими листами.
Тобто, позивач як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, отримував додаткову грошову винагороду за участь в АТО/ООС щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу його грошового забезпечення, що свідчить про її системний характер.
Таким чином, оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалась і виплачувалась позивачеві щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17  , у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18.
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що оскільки позивач винагороду за участь в АТО/ООС отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку його грошової допомоги при звільненні.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку  про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум.
В аспекті наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обрав спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів - з урахуванням раніше виплачених сум.
Вирішуючи спірне питання про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з урахуванням раніше виплачених сум, суд першої інстанції виходив із того, що позивач винагороду за участь в АТО отримував щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу грошового забезпечення, то, відповідно, вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції. Не наведено жодних важливих аргументів з цього приводу і в апеляційній скарзі відповідача.
Проте із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум не підлягає задоволенню, колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Відповідно до абзацу першого пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Абзацом 2 та 4 цього ж пункту Порядку № 260 передбачається, що іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:
тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;
тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;
тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;
тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
Відмовляючи позивачу у цій частині позовних вимог суд першої інстанції суд вважав, що основним критерієм відповідно до якого позивачу не належить застосовувати коефіцієнт кратності 3,3 є підстава звільнення , а саме: у зв`язку із скороченням штатів.
Проте, колегія суддів, з урахуванням численної практики Верховного Суду,  вважає, що ключовим   для вирішення спірного питання є статус  позивача (захисник), а не правова підстав його звільнення.
До того ж не зрозумілим є висновок суд першої інстанції, чому саме до позивача не застосовується пункт, а до осіб звільнених з інших підстав застосовується.
Також, колегія суддів враховує непослідовну позицію відповідача у вирішенні цього питання. Так, у листі  від 10.08.2021 № 14/263 вих.-21 (а.с 13) відповідач вказував , що для обчислення компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток, згідно Порядку № 260 було застосовано зазначений позивачем розрахунок календарних днів, а саме: тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня.
Проте у своїх  поясненнях до апеляційного суду від 07.02.2022 представник відповідача наполягав на неможливості застосування коефіцієнта кратності при обчисленні компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток ОСОБА_1 ..
До того ж колегія суддів вважає доцільним відмітити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13 лютого 2019 року, що ухвалена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № 11- 555заі18), із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Цей принцип також неодноразово був застосований Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду під час вирішення спорів у соціальній сфері, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі № 580/122/17, від 20.02.2018 у справі № 576/1724/17, від 20.02.2018 у справі № 679/761/15-а, від 27.02.2018 у справі № 642/3284/17, від 27.02.2018 у справі № 227/2360/17, від 17.12.2018 у справі № 344/12315/16-а.
В аспекті наведеного вище колегія суддів погоджується із доводами позивача, що застосоване судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неоднозначне тлумачення норм пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, щодо відсутності підстав для застосування до кола осіб, перелічених в абзаці першому зазначеного пункту, зокрема, щодо звільнених з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (підпункт «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232- XII) коефіцієнтів кратності при обчисленні днів відпустки, порядок проведення якого передбачено абзацом третім вказаного пункту, суперечить принципу верховенства права, а також приписам статей 2, 6 та 242 КАС України та призвів до прийняття незаконного судового рішення у відповідній частині.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити йому компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити позивачу виплату компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, колегія суддів зазначає, що в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що виплачена позивачу грошова винагорода за участь в АТО/ООС була одноразовим видом грошового забезпечення та не мала враховуватись при нарахуванні та виплаті йому вихідної допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані відпустки спростовуються висновками Верховного Суду, які викладені  у постанові від 14.04.2020 по справі №820/3719/18.
При цьому, посилання відповідача в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду(постанови від 15.10.2013 у справі № 21-368а13, від 04.11.2014 у справі № 21-473а14, від 03.03.2015 у справі № 21-32а15, від 19.05.2015 у справі № 21-466а15, від 01.03.2018 у справі № 761/17387/17) не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки у зазначених справах Верховним Судом сформульовано правові висновки щодо відсутності підстав для включення до складу одноразової грошової допомоги при звільненні виплат, які мають тимчасовий, а не постійний характер, а тому згадані правові висновки Верховного Суду не мають значення для вирішення цієї справи. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил слід зазначити також і те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
 Відповідно до п. п. 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02), Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. У пункті 57 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) та у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини «Сєрков проти України» (39766/05), встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, на підставі того, що органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку. Хоча ця справа стосується податкового спору, у ній закладено один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між фізичною/юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, з урахуванням раніше виплачених сум, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким адміністративний позов в цій частині слід задовольнити частково, а в решті постанову суду залишити без змін.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від   05.11.2021 по справі № 420/15524/21 в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум – скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов – задовольнити частково.
Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від   05.11.2021 по справі № 420/15524/21– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення – 07 червня 2022 року.

Головуючий суддя 	 	Шляхтицький О.І.	
Судді	    	Домусчі С.Д.    Семенюк Г.В.