Дата документу 05.07.2022 Справа № 0818/5197/2012

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 0818/5197/2012    Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/1466/22         Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:         Кримської О.М.,
        Дашковської А.В. 
секретар:       Рикун А.В.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Міхайлідіс Юрія Олександровича,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Працевитий Г.О., звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Міхайліді Ю.О. щодо винесення постанови від 11.10.2021 про відкриття виконавчого провадження №67100363 з виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 0818/5197/2012, виданого 05.02.2013 про стягнення з нього на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 29 198, 75 доларів США заборгованості за кредитним договором; скасувати вказану постанову та зобов`язати державного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу у зв`язку з пропуском строку його пред`явлення до виконання. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2022 року скаргу  ОСОБА_1  залишено без задоволення. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, скаргу задовольнити. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки не був обізнаний про скасування судом постанови приватного виконавця від 02.09.2019 про відкриття виконавчого провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Працевитого Г.О., який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, заперечення державного виконавця Міхайліді Ю.О., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Встановлено, що на примусовому виконанні у державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхайлідіс Ю.О. перебуває виконавчий лист № 0818/5197/2012, виданий 05 лютого 2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 29198,75 доларів США та 33638,09 грн., а також судового збору у розмірі 2667,90 грн.
Виконавчий документ неодноразово пред`являвся стягувачем до примусового виконання та повертався останньому. Як зазначено у виконавчому листі у розділі «Відмітки державного виконавця про виконання або про повернення стягувачу із зазначенням причини повернення виконавчого листа», 23 грудня 2014 і 07 вересня 2016 лист повернуто Банку з підстав, передбачених ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону на час прийняття постанов). 
08 липня 2019 Банк звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. із заявою про примусове виконання рішення, зазначивши, що на території м.Києва знаходиться майно боржника, постановою приватного виконавця від 02 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59930963 (а.с.141).
До березня 2021 року виконавчий лист перебував на примусовому виконанні, приватним виконавцем вживалися заходи до розшуку майна боржника, зверталося стягнення на кошти на рахунках боржника тощо (а.с.142-144).
За результатами вчинення виконавчих дій на користь Банку частково стягнута заборгованість на суму 28 155, 57 грн.
Постановою приватного виконавця від 12 березня 2021 на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.146).
У березні 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця та просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2019, посилаючись на порушення державним виконавцем правил територіальної підвідомчості. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року постанова приватного виконавця від 02 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59930963 визнана неправомірною і скасована.
На виконання ухвали суду, приватним виконавцем ВО м. Києва Мойсеєнко Д.П. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження від 26 липня 2021 (ВП № 59930963) та постановами від 26 липня 2021 року скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2019» та «Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 12 березня 2021 (а.с.147, 148,149).
Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем не приймалася.
09.10.2021 стягувач АТ «ПУМБ» звернувся до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення та додав до заяви оригінал вищевказаного виконавчого листа, на якому зазначено, що востаннє виконавчий лист повернуто стягувачу 12.03.2021 .
Постановою від 11 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП №67100363 (а.с.116).
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Приписами частини другої статті 12 Закону № 1404-VIII обумовлено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення (частина четверта статті 12 Закону № 1404-VIII).
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Окрім того, визначеним Законом встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання з подальшим поверненням, зокрема строк відраховується від дня повернення виконавчого документа стягувачу.
Отже, переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання можливе виключно у разі законного відкриття виконавчого провадження з подальшим поверненням виконавчого документа з підстав, визначених ч.5 ст. 12 Закону № 1404-VIII, або у зв`язку з наявністю мораторію.
У разі повернення виконавчого документа, державний /приватний виконавець робить відповідну відмітку та вказує підстави повернення.
Оскільки із заявою до приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження стягувач звернувся в межах строків, встановлених для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання – 08 липня 2019, за результатами вчинення приватним виконавцем виконавчих дій на користь Банку частково стягнута заборгованість на суму 28 155, 57 грн, в провадженні приватного виконавця виконавчий лист фактично перебував до 26 липня 2021 року, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем не приймалася, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження 11 жовтня 2021 року діяв у відповідності до вимог Закону «Про виконавче провадження» в межах своєї компетенції.
Порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для висновку про пропуск стягувачем строків пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Працевитого Геннадія Олександровичазалишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 07 липня 2022 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська