П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
14 липня 2022 року           
м. Київ                
 
Провадження № 11-168сап21                                   
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючої судді Рогач Л. І.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Пількова К. М., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.,
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
представників скаржниці - Тірзікян С. Г., Готіна О. М.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 1 квітня 2021 року № 759/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 18 січня 2021 року № 60/2дп/15-21,
УСТАНОВИЛА:
29 квітня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла скарга                 ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 1 квітня 2021 року № 759/0/15-21, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати (далі - ДДП) від 18 січня 2021 року № 60/2дп/15-21 про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_4 , судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_1 , закриття дисциплінарної справи стосовно судді Троїцького районного суду Луганської області ОСОБА_5 та застосування, зокрема, до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця (далі - оскаржуване рішення від 1 квітня 2021 року).
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що рішення ВРП не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, що за пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення (далі - Закон № 1798-VІІІ), є підставою для оскарження цього рішення.
За змістом скарги, ОСОБА_1 вважає, що ВРП безпідставно притягнула її до дисциплінарної відповідальності за вчинення істотного дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон 
№ 1402-VІІІ) (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду), оскільки ВРП не навела мотивів, на підставі яких як доказ вчинення суддею дисциплінарного проступку взято до уваги протокол оперативно-технічних заходів (далі - ОТЗ),а на порушення вимог статті 31 Конституції України зазначений протокол не може бути належним та єдиним доказом у дисциплінарному провадженні. 
Також скаржниця вважає, що ВРП не надала оцінки тому, що протоколи ОТЗ та негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) не можуть бути допустимими доказами в межах дисциплінарного провадження через неможливість переконатися в тому, чи були вони одержані з дотриманням вимог статті 49 Закону № 1402-VІІІ, відповідно до якої проведення стосовно судді оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися лише з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора або його заступника, керівника регіональної прокуратури або його заступника.
Крім того, ОСОБА_1 зауважує, що, як убачається зі змісту протоколів ОТЗ та НСРД, записи зазнали певного монтажу або зовнішнього втручання (коригування); у матеріалах дисциплінарної справи немає висновків експертизи відеозвукозапису про відсутність монтажу аудіозаписів, а отже й немає підстав стверджувати, що записи не були змонтовані. Окрім того, вважає, що не можуть використовуватись у дисциплінарній справі як належні докази неоригінальні аудіозаписи як носії інформації. 
Зазначає, що оскільки суддя  ОСОБА_5 на порушення статті 253 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не повідомлялась про тимчасове обмеження її конституційних прав під час проведення НСРД, то протоколи НСРД не можуть бути допустимими доказами в межах не лише кримінального, а й дисциплінарного провадження.
У відзиві на скаргу ВРП просить відмовити в її задоволенні та наводить доводи про відсутність передбачених статтею 52 Закону № 1798-VІІІ підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП, вважає необґрунтованими й безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у її діях ознак дисциплінарного проступку.
У своєму відзиві ВРП звертає увагу на те, що ОСОБА_1 просить скасувати рішення ВРП від 1 квітня 2021 року № 759/0/15-21 повністю. Однак зазначене рішення ухвалене не лише щодо судді ОСОБА_1, а й щодо суддів Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_4 , які, у свою чергу, не зверталися з відповідними скаргами до Великої Палати Верховного Суду. Тому з огляду на норми статті 52 Закону № 1798-VІІІ оскаржуване рішення ВРП може бути переглянуте лише в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 .
У судовому засіданні представники  ОСОБА_1 підтримали викладені у скарзі доводи.
Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення її учасників, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.
Велика Палата Верховного Суду переглядає оскаржуване рішення ВРП про залишення без змін рішення її дисциплінарного органу від 18 січня 2021 року № 60/2дп/15-21 у спосіб, передбачений Законом № 1798-VІІІ.
Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 Закону № 1798-VIII, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. 
Статтею 52 Закону № 1798-VIII передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування, зокрема:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Виходячи з приписів статті 52 Закону № 1798-VIII оскаржуване рішення ВРП від 1 квітня 2021 року може бути переглянуте лише в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_1 
ОСОБА_1 . Указом Президента України від 31 липня 2000 року № 936/2000 призначена на посаду судді Жовтневого районного суду м. Луганська строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 8 липня 2005 року № 2788-IV обрана на посаду судді Жовтневого районного суду м. Луганська безстроково, Указом Президента України від 26 вересня 2015 року № 564/2015 переведена на посаду судді Сватівського районного суду Луганської області.
Як убачається з матеріалів дисциплінарної справи та оскаржуваного рішеннявід 1 квітня 2021 року, до ВРП 18 вересня 2018 року (вх. № 7871/0/8-18) надійшла дисциплінарна скарга Генеральної прокуратури України за підписом заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н. І. (далі - керівник САП) на дії судді Троїцького районного суду Луганської області ОСОБА_5, суддів Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_1 , судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_4 .
Автор скарги зазначив, що 13 квітня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 52017000000000263 внесено відомості про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, у якому 1 липня 2017 року повідомлено про підозру: ОСОБА_5 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК), та ОСОБА_6 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною третьою статті 368, частиною третьою статті 369 КК.
Ухвалою слідчого судді Апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2017 року № 258цт надано дозвіл на проведення НСРД стосовно судді ОСОБА_5 .
За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні 
№ 52017000000000263 прокурором групи прокурорів 30 травня 2018 року винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення їхньої винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати, а також про закриття вказаного кримінального провадження за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 368, частиною третьою статті 369 КК, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінальних правопорушень.
Разом з тим автор скарги зазначив, що в матеріалах досудового розслідування містяться фактичні дані про непоодинокі випадки вчинення суддею Троїцького районного суду Луганської області ОСОБА_5 та іншими суддями дій, які мають ознаки істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді. Враховуючи викладене, скаржник просив притягнути до дисциплінарної відповідальності суддів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,               ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Ухвалою ДДП від 17 квітня 2019 року № 1177/2дп/15-19 за результатами попередньої перевірки дисциплінарної скарги керівника САП відкрито дисциплінарну справу стосовно вказаних суддів у зв`язку з можливою наявністю в їхніх діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3, 6, 8, 11 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме: допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, непідкупності, дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; неповідомлення суддею ВРП та Генерального прокурора про випадок втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя, у тому числі про звернення до нього учасників судового процесу чи інших осіб, включаючи осіб, уповноважених на виконання функцій держави, з приводу конкретних справ, що перебувають у провадженні судді, якщо таке звернення здійснено в інший, ніж передбачено процесуальним законодавством спосіб, упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про такий випадок; втручання у процес здійснення правосуддя іншими суддями; використання статусу судді з метою незаконного отримання ним або третіми особами матеріальних благ або іншої вигоди, якщо таке правопорушення не містить складу злочину або кримінального проступку.
За результатами розгляду дисциплінарної справи ДДП установила у діях зазначених вище суддів склад дисциплінарного проступку та, зокрема, судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_1 - проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме: допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
Дисциплінарну справу стосовно судді Троїцького районного суду Луганської області ОСОБА_5 закрито у зв`язку зі смертю судді 29 червня 2019 року.
З оскаржуваного рішення від 1 квітня 2021 року убачається, зокрема, що справа № 433/261/17 за позовом ОСОБА_7 до Громадської організації «Луганський регіональний житловий фонд» про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження та вилучення запису з Державного реєстру іпотек (далі - Реєстру) відповідно до звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 9 лютого 2017 року розподілена для розгляду судді ОСОБА_5
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 13 лютого 2017 року (суддя ОСОБА_5) у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду в попередньому судовому засіданні на 22 лютого 2017 року.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 22 лютого 2017 року (суддя ОСОБА_5) справу за позовом ОСОБА_7 до Громадської організації «Луганський регіональний житловий фонд» про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження та вилучення запису з Реєстру призначено до розгляду на 1 березня 2017 року.
30 березня 2017 року у вказаній справі ухвалено рішення (суддя ОСОБА_5), яким позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі.
З Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) вбачається, що вказане рішення від 30 березня 2017 року не оскаржувалося (http://www.reyestr.court.gov.ua/).
Відповідно до протоколу допиту судді ОСОБА_1 як свідка від 29 травня 2018 року номер телефону, який вона зазначила як контактний номер, збігається із номером телефону, зафіксованим у протоколі НСРД.
Згідно з протоколом за результатами проведення ОТЗ-12 від 10 квітня 2017 року (зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж) 16 лютого 2017 року (14:31) судді ОСОБА_5 зателефонувала суддя Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_1 , яка, зазначивши про питання, яке вони обговорювали, вказала суму «четыре». У відповідь суддя ОСОБА_5 надала згоду і пообіцяла, що «хорошенько глянет», оскільки, як вона далі зазначила, «я просто не знаю как, у меня таких не было».
З подальшої розмови вбачається, що суддя ОСОБА_1 вказала на наявність позитивної практики вирішення подібних справ (йшлося про виключення об`єкта з Реєстру). Також ОСОБА_5 та ОСОБА_1 обговорили можливість виклику відповідача в судове засідання через оголошення у пресі, оскільки відповідачем у справі є «громадський контроль», з яким був укладений договір про купівлю житла.
На твердження ОСОБА_5 щодо неможливості виконання рішення   ОСОБА_1 зауважила, що це питання не повинне її турбувати, а в рішенні необхідно зазначити так, як просили в позовній заяві, за інших обставин - звертатися з іншим позовом. 
Подальша розмова стосувалася погоди, самопочуття, дій апеляційного суду щодо перегляду рішень, ухвалених судами першої інстанції, приїзду судді ОСОБА_1 . При завершенні розмови ОСОБА_5 підтвердила: «Давай, я тебе сказала, что согласна».
29 березня 2017 року (о 20:21) відбулася телефонна розмова ОСОБА_5 з ОСОБА_1 , під час якої вони обговорювали, що невстановлені особи думають написати у квитанції, оскільки у м. Луганську отримати відомості неможливо. На довід ОСОБА_5 «мне завтра последний день» (30 березня 2017 року) ОСОБА_1  пообіцяла: «Я завтра перезвоню. Спрошу, что они там придумали или нет с квитанцией». Також ОСОБА_1 зазначила: «Заяву отправили без них. Смотри. И сегодня моя помощница скинула первый лист ухвалы, этого иска. На электронке на своей смотри». У подальшому домовилися, що якщо [невстановлені особи] нічого не придумають, то ОСОБА_5 відкладе [розгляд справи].
При цьому ОСОБА_5 називала співрозмовницю «ОСОБА_1».
ДДП ВРП встановила, що в ЄДРСР відповідно до параметрів пошуку за контекстом «до громадської організації, Луганська область, Троїцький районний суд, суддя ОСОБА_5, період ухвалення (постановлення) рішення з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, цивільна форма судочинства» наявні судові рішення лише в одній справі, а саме за позовом ОСОБА_7 до Громадської організації «Луганський регіональний житловий фонд» про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження та вилучення запису з Реєстру (№ 433/261/17).
В описовій частині рішення, ухваленого у вказаній справі 30 березня 2017 року, зазначено, що між сторонами на виконання договору про підбір та надання житла був укладений договір купівлі-продажу відповідної квартири, згідно з умовами якого підтвердженням сплати кожного платежу є квитанція. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань між сторонами укладений іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку передано спірну квартиру.             
Оскільки відповідач не надавав позивачці довідку про повний розрахунок за квартиру та не звернувся до органів державної реєстрації із заявами про виключення записів про обтяження на квартиру, позивачка змушена була звернутися до суду.
Також щодо прибуття / неявки сторін у судове засідання у рішенні зазначено, що позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач не направив до суду свого представника, про судові засідання у зазначеній справі повідомлявся належним чином шляхом розміщення викликів на офіційному вебсайті Троїцького районного суду Луганської області та розміщення виклику в газеті «Урядовий кур`єр».
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суддя ОСОБА_5 як підставу припинення договору іпотеки вказала факт виконання позивачем основного зобов`язання, що підтверджується квитанціями, які видані відповідачем позивачу.
Оцінюючи зміст телефонних розмов суддів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у сукупності із встановленими обставинами, ДДП ВРП звернула увагу на те, що обговорення суддями справи про виключення об`єкта з Реєстру збіглось у часі з надходженням до провадження судді ОСОБА_5 справи за позовом ОСОБА_7 про припинення іпотеки, зняття заборони відчуження та вилучення запису з Реєстру, де відповідачем заявлено громадську організацію. 
ВРП погодилась із висновком ДДП про те, що наведені розмови вказаних суддів свідчать, що суддя ОСОБА_1 була зацікавлена у прийнятті відповідного судового рішення у зазначеній справі, знала про надсилання заяви щодо розгляду справи за відсутності позивача, тобто діяла в інтересах цього позивача; крім того, вказувала на можливість виклику відповідача через оголошення; обіцяла з`ясувати, що вирішили (невстановлені особи) з квитанцією.
Контекст указаних розмовсуддів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зокрема з`ясування питань щодо справ про виключення (майна) з Реєстру, виклику представників громадського контролю через оголошення у пресі, надання позивачем квитанції з відповідною інформацією, розгляду справи за відсутності позивача ( ОСОБА_1 повідомила про заяву «без них»), а також згода ОСОБА_5 з імовірною сумою «четыре», вказують на те, що такі розмови не мають характеру лише приватних, а є такими, що, на думку пересічного громадянина, свідчать про зацікавленість суддів у прийнятті відповідного рішення в указаній справі. 
За висновком ДДП ВРП, суддя ОСОБА_1 під час зазначених телефонних розмов діяла свідомо, упереджено, оскільки не могла не розуміти неправомірності своїх дій, що не сприяло забезпеченню суспільної довіри до суду.
Таким чином, зазначені дії судді ОСОБА_1 під час розгляду суддею ОСОБА_5 справи № 433/261/17 кваліфіковані ДДП за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.
Рішенням ДДП ВРП від 18 січня 2021 року № 60/2дп/15-21, зокрема, суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця. 
Суддя ОСОБА_1 звернулася до ВРП зі скаргою на рішенням ДДП ВРП від 18 січня 2021 року № 60/2дп/15-21 у частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
ВРП за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на вказане рішення дисциплінарного органу дійшла висновку про те, що доводи скаржниці не спростовують висновків ДДП про допущення суддею дисциплінарного проступку, за який її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця.
З огляду на зазначене ВРП вирішила залишити без змін рішення ДДП від 18 січня 2021 року № 60/2дп/15-21, оскільки за результатами перевірки скарги і матеріалів дисциплінарної справи ВРП дійшла висновку про те, що дії судді ОСОБА_1 дисциплінарним органом кваліфіковано правильно, а її доводи не спростовують усіх установлених та доведених ДДП ВРП обставин. 
При цьому ВРП надала оцінку доводам, зокрема, скарги ОСОБА_1 про неможливість використання даних, здобутих у результаті негласних оперативно-розшукових заходів за відсутності в матеріалах дисциплінарного провадження судового рішення, на підставі якого вони здійснювались.
З матеріалів дисциплінарної справи убачається, що правовою підставою для проведення оперативно-розшукових заходів слугувала ухвала слідчого судді Апеляційного суду Луганської області від 7 лютого 2017 року № 258цт, якою надано дозвіл на проведення НСРД стосовно ОСОБА_5 .
З постанови Генеральної прокуратури України від 30 травня 2018 року про закриття кримінального провадження № 52017000000000263, відомості про яке внесено до ЄРДР 13 квітня 2017 року, вбачається, що Апеляційний суд Луганської області (акт № 42 від 9 листопада 2017 року) відмовив прокурору в розсекреченні ухвали слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення оперативно-розшукових заходів.
Зазначена постанова не скасована і є чинною, а отже, викладені у ній відомості можуть використовуватись у сукупності з іншими доказами при наданні оцінки діям суддів під час здійснення дисциплінарного провадження.   
Як убачається з рапорту заступника начальника 2 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Луганській області Д. Кривоберця від 11 квітня 2017 року, долученого до дисциплінарної скарги, саме цим органом і саме у встановленому законом порядку отримано дані про вимагання неправомірної вигоди від мешканців регіону суддею Троїцького районного суду Луганської області ОСОБА_5 . 
Нерозсекречення такого процесуального документа, як ухвала слідчого судді апеляційного суду, якою надано дозвіл на проведення НСРД стосовно судді ОСОБА_5 , на час звернення прокурора з дисциплінарною скаргою та відсутність такої ухвали суду в матеріалах цього дисциплінарного провадження не змінює встановлених ДДП ВРП під час розгляду дисциплінарної справи обставин щодо порушення, зокрема, суддею ОСОБА_1 норм суддівської етики та стандартів поведінки судді, про які зазначено вище.  
До того ж дисциплінарний орган не оцінює доказів щодо їх належності та допустимості в розумінні кримінально-процесуального закону, а лише надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності в поведінці судді ознак дисциплінарного проступку, який відповідно до  частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді.     
Окрім того, ВРП зазначила, що рішення її ДДП про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності хоч і прийняте на підставі відомостей, здобутих у результаті НСРД, проте ґрунтується на самостійних правових підставах та висновках.
Оцінивши в сукупності встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини, зафіксовані у протоколах НСРД телефонні розмови, протоколи допиту суддів, належність зазначених номерів телефонів суддям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , які вели розмови із зазначених номерів телефонів із суддею ОСОБА_5 стосовно обставин відповідних судових справ, що розглядались нею, зміст таких розмов у зіставленні з конкретними обставинами у конкретних справах, а також іншими доказами, про які зазначено вище, ДДП ВРП дійшла обґрунтованого висновку про порушення норм суддівської етики та стандартів поведінки судді.
Велика Палата Верховного Суду враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправдана (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з доводами позивачки про те, що протоколи огляду про проведення НСРД не можуть бути предметом доказу в дисциплінарному провадженні.
Висновок щодо можливості використання таких доказів під час дисциплінарного провадження стосовно прокурора Велика Палата Верховного Суду зробила також у своїх постановах від 22 та 29 січня 2019 року (справи № 800/454/17 (П/9901/141/18) та № 9901/728/18 відповідно).
Венеційська комісія у Консультативному висновку для Конституційного Суду Республіки Молдова щодо кримінальної відповідальності суддів 
№ 880/2017 CDL-AD (2017) 002, ухваленому Венеційською комісією на 110-му пленарному засіданні (Венеція, 10-11 березня 2017 року), зазначила, що, на відміну від кримінальної відповідальності, дисциплінарна відповідальність має інші складові частини і застосовує різні стандарти доказування. Однак слід зазначити, що кримінальна і дисциплінарна відповідальності не є взаємовиключними. Дисциплінарні санкції можуть так само застосовуватися у кримінальній справі з виправдувальним вироком. Крім того, той факт, що кримінальну справу не порушено через неможливість установити кримінальну провину або факти, не означає, що відповідним суддею не було скоєно ніяких дисциплінарних порушень  саме через різний характер обох типів відповідальності. Якщо неправомірна поведінка судді здатна підірвати довіру до судової влади, то в інтересах суспільства порушити дисциплінарне провадження щодо цього судді. Проте кримінальне провадження не враховує конкретний дисциплінарний аспект неправомірної поведінки, а лише вину у вчиненні злочину (пункти 18, 53 Консультативного висновку).
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14 березня 2019 року у справі № 9901/789/18, від 18 червня 2019 року у справі № 9901/699/18, від 2 вересня 2020 року у справі № 9901/213/19 дійшла висновків щодо можливості використання таких доказів, як протоколи НСРД під час дисциплінарного провадження, пославшись, у тому числі, на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 та 29 січня 2019 року (справи № 800/454/17 та № 9901/728/18 відповідно). 
Так, у постанові від 29 січня 2019 року (справа № 9901/728/18) Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи особи на спростування вчинення нею дисциплінарного проступку у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, вказавши, що суд у межах розгляду цієї справи не досліджує питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення прокурором дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики. Крім того, суд указав, що закриття провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку з відсутністю складу цього проступку не означає, що фактичні обставини діяння не містять ознак іншого виду правопорушення взагалі.
З урахуванням практики ЄСПЛ, практики Великої Палати Верховного Суду ВРП правильно зазначила, що дисциплінарний проступок та кримінальне правопорушення не є тотожними поняттями, питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення не є предметом дослідження в дисциплінарній процедурі, а перебіг кримінального провадження не має значення для розгляду питання про дисциплінарну відповідальність судді, крім випадків, прямо передбачених Законом № 1402-VIII.
Процедура доказування в межах дисциплінарного провадження щодо суддів визначається спеціальним законодавством, яке не містить обмежень щодо допустимості доказів, отриманих унаслідок НСРД.
Відповідно до частини першої статті 256 КПК протоколи щодо проведення НСРД, аудіо- або відеозаписи, фотознімки, інші результати, здобуті за допомогою застосування технічних засобів, вилучені під час їх проведення речі і документи або їх копії можуть використовуватися в доказуванні на тих самих підставах, що і результати проведення інших слідчих (розшукових) дій під час досудового розслідування.
Розділом V Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 16 листопада 2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, визначено порядок засекречування та розсекречування матеріальних носіїв інформації щодо проведення НСРД.
Відповідно до пунктів 5.24, 5.25 указаної Інструкції в органах прокуратури скасування грифів секретності матеріальних носіїв інформації щодо проведення НСРД здійснюється в тій прокуратурі, де засекречено такий матеріальний носій інформації, у порядку, передбаченому цією Інструкцією. Скасування грифів секретності здійснюється працівниками РСО шляхом закреслення однією тонкою лінією попереднього грифа секретності та написання знизу або поруч позначки «Не таємно». Такі виправлення із зазначенням дати засвідчуються підписом начальника РСО або його заступника та скріплюються печаткою РСО.
Як убачається матеріалів дисциплінарної справи, з доданих до дисциплінарної скарги протоколів за результатами проведення НСРД видно, що вони мали гриф «Цілком таємно». Тобто відомості, зафіксовані у вказаних протоколах, були засекречені відповідними уповноваженими особами органу досудового розслідування.
Водночас встановлено, що гриф секретності на всіх доданих протоколах закреслений, поруч наявна позначка «Не таємно», зазначено реквізити акта, яким знято гриф секретності, наявний підпис посадової особи та печатка Служби безпеки України.
Наведене свідчить про те, що із засекречених протоколів про результати проведення НСРД було знято гриф секретності відповідно до Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні.  
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП про те, що оскільки протоколи про результати проведення НСРД розсекречені на законних підставах, дисциплінарний орган під час дисциплінарного провадження може досліджувати вказані протоколи та надавати оцінку викладеним у них відомостям у межах дисциплінарного провадження на предмет наявності або відсутності у діях судді складу дисциплінарного проступку, надаючи при цьому самостійну оцінку таким діям та обставинам справи саме у світлі дотримання суддями правил службової та професійної етики.
За таких обставин доводи скарги судді ОСОБА_1 у частині неможливості використання в дисциплінарному провадженні здобутих у межах кримінального провадження доказів на увагу не заслуговують.
Крім того, доводи скарги ОСОБА_1 про неповідомлення судді про обмеження її конституційних прав, визначених статтею 31 Конституції України, та порушення вимог статті 253 КПК були перевірені ВРП та обґрунтовано відхилені з огляду на те, що НСРД проводилися в межах досудового розслідування кримінального провадження виключно стосовно судді ОСОБА_5 , а отже, саме цю особу з урахуванням вимог статті 253 КПК був зобов`язаний повідомити прокурор (або за його дорученням слідчий) про обмеження її конституційних прав, а особи, з якими вона спілкувалася телефоном, встановлювалися у подальшому процесі досудового розслідування.
Як установила Дисциплінарна палата, з якою погодилася й ВРП, наведені розмови, зокрема судді ОСОБА_1 із суддею ОСОБА_5, вказують на вирішення певних питань у своїх інтересах або в інтересах невстановлених осіб. 
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком ВРП про те, що, зокрема, суддя ОСОБА_1 під час зазначених телефонних розмов діяла свідомо, упереджено та умисно, оскільки вона не могла не розуміти неправомірності своїх дій,  що такі дії підривають суспільну довіру до суду.
Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 1402-VIII суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Пунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватися правил суддівської етики.
У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної і соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
У Кодексі суддівської етики, затвердженому XI з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, закріплено, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.
Отже, особливості посади професійного судді полягають в уособленні державної влади шляхом здійснення правосуддя на засадах верховенства права, законності та справедливості, а статус судді передбачає найвищий рівень правової свідомості та професійної відповідальності перед суспільством.
Відповідно до частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
Оцінивши в сукупності докази у справі, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, Велика Палата Верховного Суду встановила, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення саме у виді догани з позбавленням права на отримання доплати до посадового окладу судді протягом одного місяця.
З огляду на позитивну характеристику, зокрема, судді ОСОБА_1 , відсутність дисциплінарних стягнень, характер та наслідки допущених дисциплінарних проступків, ступінь вини ВРП вважає пропорційним і достатнім застосування до неї саме такого виду дисциплінарного стягнення.  
Відповідно до частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VIIІ вид дисциплінарного стягнення визначається на основі принципу пропорційності, зокрема, враховуються характер дисциплінарного проступку судді, його наслідки, дані, що характеризують особу судді, ступінь його вини, наявність непогашених дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Вказані положення частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VIIІ кореспондуються із частиною другою статті 109 Закону № 1402-VIII.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП, ухвалюючи оскаржуване рішення від 1 квітня 2021 року, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 1798-VIII, з дотриманням принципу пропорційності у визначенні дисциплінарного стягнення, і таке рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла правильного висновку про необхідність застосування, зокрема, до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця, що є пропорційним вчиненому нею дисциплінарного проступку.
Рішення ВРП від 1 квітня 2021 року прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.
На засіданні ВРП, яке відбулося 1 квітня 2021 року, були присутні 13 членів ВРП, «за» прийняття рішення проголосувало 11 її членів, «проти» - 2.
Суддя ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду скарги, а також була присутня на засіданні ВРП.
Мотиви та підстави прийняття саме такого рішення ВРП повністю наведені в тексті цього рішення.
Відтак ВРП діяла виключно в межах повноважень та на підставі закону, рішення ВРП від 1 квітня 2021 року прийнято відповідно до вимог статті 52 Закону 
№ 1798-VIII, підстав для його скасування немає.
На підставі частини восьмої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
Керуючись статтями 243, 245, 250, 266, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 1 квітня 2021 року № 759/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 18 січня 2021 року 
№ 60/2дп/15-21 про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Марківського районного суду Луганської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судді Старобільського районного суду Луганської області ОСОБА_4 , судді Сватівського районного суду Луганської області ОСОБА_1 , закриття дисциплінарної справи стосовно судді Троїцького районного суду Луганської області ОСОБА_5 » - залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 1 квітня 2021 року № 759/0/15-21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуюча суддя | | Л. І. Рогач
Суддя-доповідач | | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | | Т. О. Анцупова | | Г. Р. Крет |
| | В. В. Британчук | | К. М. Пільков |
| | Ю. Л. Власов | | О. М. Ситнік |
| | І. В. Григор`єва | | В. М. Сімоненко |
| | Д. А. Гудима | | І. В. Ткач |
| | Ж. М. Єленіна | | О. С. Ткачук |
| | І. В. Желєзний | | С. П. Штелик |
| | Л. Й. Катеринчук | | |