Ухвала
 
27 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 161/14846/21
провадження № 61-3219ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 28 лютого         2022 року в справі за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 10 червня 2021 року нею в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ) було замовлено виготовлення кухонного куточка, у зв`язку з чим того ж дня між нею та відповідачем було укладено замовлення-угоду на виготовлення вказаного товару та досягнуто згоди щодо його вартості - 7 300,00 грн. Предметом договору визначено кухонний куточок розміром 125 на 145 см, який складається з двох частин, ескіз якого відображено продавцем у зазначеній угоді.
 
26 червня 2021 року вона отримала своє замовлення та, перевіривши комплектність та цілісність товару, оплатила його. Того ж дня, здійснюючи збірку куточка та його встановлення, нею було виявлено істотні недоліки товару, зокрема те, що форма куточка не відповідає умовам договору, оскільки довжина його верхньої частини становить 145 см, а нижньої -      125 см, що суперечить замовленню, відповідно до якого, довжина його верхньої частини мала дорівнювати 125 см, а нижньої - 145 см. Тобто вона не може використовувати замовлений нею товар за призначенням,  враховуючи розміри її кухонної кімнати. Крім того, відповідно до умов договору, вставки з тканини «Ексім текстиль» мали бути завширшки 18 см, а фактично вони іншого розміру.
 
В порядку досудового врегулювання спору 02 серпня 2021 року вона направила на адресу відповідача лист, з вимогою про повернення коштів та прийняття неналежного товару назад, проте жодної відповіді вона не отримала. Крім того, нею також була написана скарга до Головного управління Держпродспоживслужби у місті Луцьку з проханням вирішити вказане питання, проте про результати розгляду її не повідомили.
 
Враховуючи наведене, позивач просила ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу, з поверненням сплаченої за товар грошової суми в розмірі 7 300,00 грн, а також стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області                           від 17 листопада 2021 року в задоволені позову ОСОБА_2  відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність вини відповідача у продажі товару неналежної якості, а тому підстави для розірвання договору купівлі-продажу відсутні.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада          2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. 
 
Позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу кухонного куточку від 10 червня 2021 року, що укладений між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплаченої за товар грошової суми в розмірі 7 300,00 грн, 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 908,00 грн сплаченого судового збору. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в дохід держави 3 632,00 грн судового збору.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 10 червня          2021 року між сторонами у справі було укладено договір на виготовлення кухонного куточку та досягнуто згоду щодо його вартості, яка склала 7 300,00 грн. Між сторонами договору було узгоджено розмір та форму кухонного куточку, з врахуванням того де він мав був розташований при експлуатації.. Проте як встановлено судом кухонний куточок був виготовлений з відступом від домовленостей, що закріплені договором та погоджені сторонами, в результаті чого кухонний куточок не може експлуатуватись позивачем за цільовим призначенням, оскільки розміри кухні не дають можливості його встановлення.
30 березня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Волинського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року, в якій заявник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
 
Предметом спору у даній справі є вимоги як немайнового характеру - розірвання договору купівлі-продажу, так і майнового характеру - відшкодування збитків та моральної шкоди.
Ціна позову становить 17 300,00 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Волинського апеляційного суду від 28 лютого         2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 28 лютого 2022 року в справі за позовом  ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська